ביאור:בבלי זבחים דף פז
הבהרה: | ||
---|---|---|
|
זרעים:
ברכות
מועד:
שבת
עירובין
פסחים
יומא
סוכה
ביצה
ראש השנה
תענית
מגילה
מועד קטן
חגיגה
נשים:
יבמות
כתובות
נדרים
נזיר
סוטה
גיטין
קידושין
נזיקין:
בבא קמא
בבא מציעא
בבא בתרא
סנהדרין
מכות
שבועות
ע"ז
הוריות
קדשים:
זבחים
מנחות
חולין
בכורות
ערכין
תמורה
כריתות
מעילה
תמיד
טהרות:
נידה
מסכת זבחים:
ב
ג
ד
ה
ו
ז
ח
ט
י
יא
יב
יג
יד
טו
טז
יז
יח
יט
כ
כא
כב
כג
כד
כה
כו
כז
כח
כט
ל
לא
לב
לג
לד
לה
לו
לז
לח
לט
מ
מא
מב
מג
מד
מה
מו
מז
מח
מט
נ
נא
נב
נג
נד
נה
נו
נז
נח
נט
ס
סא
סב
סג
סד
סה
סו
סז
סח
סט
ע
עא
עב
עג
עד
עה
עו
עז
עח
עט
פ
פא
פב
פג
פד
פה
פו
פז
פח
פט
צ
צא
צב
צג
צד
צה
צו
צז
צח
צט
ק
קא
קב
קג
קד
קה
קו
קז
קח
קט
קי
קיא
קיב
קיג
קיד
קטו
קטז
קיז
קיח
קיט
קכ • הדף במהדורה הרגילה
עמוד א (דלג לעמוד ב)
אודות הגמרא המבוארת באדיבות "גמרא נוחה"
|
רב חסדא אמר: עמוד השחר עוכלתן.
אמרי בי רב: מאי טעמא דרב חסדא? - ומה חצות שאין עושה לינה [3] עושה עיכול [4], עמוד השחר שעושה לינה - אינו דין שעושה עיכול!?
תוספות ד"ה אמרי בי רב מ"ט דרב חסדא. אע"ג ד'אמרי בי רב' - רב הונא, ורב חסדא תלמידו, שמא רב הונא נמי אמרה, ופירש טעמו, והש"ס קבעיא בלשון זה 'מ"ט דרב חסדא'.
אי נמי מצינו שרב הונא רגיל לשבח דבריו, כדאמר בגיטין [5]: "חסדא שמך וחסד אין מילך" ובמסכת שבת [6]: "מ"ט לא שכיחת גבי רב חסדא, דמחדדן שמעתתיה":
פירשו קודם חצות והחזירן לאחר עמוד השחר:
רבה אמר: חצות שני עוכלתן,
רב חסדא אמר: אין בהן עיכול לעולם [7].
מתקיף לה רב יוסף: ומאן לימא לן דחצות בראש המזבח משויא להו עיכול? דילמא כל היכא דמשכחא להו משויא להו עיכול [8]?
שלחו מתם: הלכתא כרב יוסף.
איתמר נמי: אמר רבי חייא בר אבא: פירשו קודם חצות והחזירן אחר חצות [9] - לא נהנין ולא מועלין [10];
וכן תנא בר קפרא: פירשו קודם חצות והחזירן לאחר חצות - יוצאין מידי מעילה.
אמר ליה רב פפא לאביי: וכי מאחר דשלחו מתם הילכתא כרב יוסף ואמר רבי חייא בר אבא [11] וכן תני בר קפרא - רבה ורב חסדא במאי פליגי [12]?
אמר ליה: בשמֵנים [13].
בעא מיניה רבא מרבה: לינה מועלת בראשו של מזבח או אינה מועלת בראשו של מזבח?
היכי דמי? אילימא דלא ירדו [14], השתא לנו בעזרה אמרת דלא ירדו, בראשו של מזבח מיבעיא?
ואלא דירדו [15]? לשלחן מדמינן לה [16], דתנן [17]אפילו הן על השלחן ימים רבים אין בכך כלום' או דילמא לקרקע מדמינן [18]?
אמר ליה: אין לינה בראשו של מזבח.
קיבלה מיניה או לא?
תא שמע: דאיתמר: 'איברים שלנו בעזרה מקטר והולך כל הלילה; לן בראשו של מזבח - מקטר והולך לעולם [19]; ירדו: רבה אמר יעלו, רבא אמר לא יעלו [20]'; שמע מינה לא קיבלה מיניה!
שמע מינה.
כשם שהמזבח מקדש [את הראוי לו - כך הכבש מקדש; כשם שהמזבח והכבש מקדשין את הראוי - להן כך הכלים מקדשין.]:
תנו רבנן: (שמות כט לז) [שבעת ימים תכפר על המזבח וקדשת אתו והיה המזבח קדש קדשים כל] הנוגע במזבח [יקדש]; אין לי אלא מזבח, כבש מנין? - תלמוד לומר: את המזבח [21]; כלי שרת מניין? - תלמוד לומר: (שמות ל כט) [וקדשת אתם והיו קדש קדשים] כל הנוגע בהם יקדש.
בעא מיניה ריש לקיש מרבי יוחנן: כלי שרת - מהו שיקדשו את הפסולין?
אמר ליה: תניתוה [23]: כשם שהמזבח והכבש מקדשין את הראוי להן - כך כלים מקדשין.
אמר ליה: לכתחילה ליקרב קמיבעי לי [24]!
הא - נמי תנינא [במשנה בדף פד,א]:
'שקיבלו פסולין וזרקו את דמו [25]': מאי? - לאו שקיבלו פסולין וזרקו פסולין [26]?
לא! 'שקיבלו פסולין - אי נמי שזרקו פסולין [27]'.
אויר מזבח [28] - כמזבח דמי [29] או לא [30]?
תא שמע [ממשנתנו]: כשם שהמזבח מקדש ... כך כבש מקדש ואי אמרת אויר מזבח לאו כמזבח דמי [ולכן גם] אויר כבש נמי לאו ככבש דמי - היכי מסיק ליה מכבש למזבח? [31] הוה ליה 'יָרוּד' [32]?
[35] הא אויר יש בין כבש למזבח [36]?
[37] רובו לכבש – ככבש, רובו למזבח – כמזבח [38].
תיפשוט מהא – הא דבעי רמי בר חמא: יש חיבור לעולין [39] או לא [40]? תיפשוט דיש חיבור [41]!
הא לא קשיא: תיפשוט!
מתקיף לה רבא בר רב חנן: ואי אמרת אויר מזבח כמזבח דמי, עולת העוף [42] דפסלה במחשבה [43] היכי משכחת לה? הא קלטה מזבח [44]!?
מתקיף לה רב שימי בר אשי: אלמה לא [45]? [46] משכחת לה: כגון דאמר "הריני מולקה על מנת להורידה למחר ולהעלותה ולהקטירה" [47]! [48] הניחא לרבא, דאמר: לינה מועלת בראש המזבח [49], אלא לרבה, דאמר: אין לינה מועלת בראש המזבח [50] - ליתא למחשבתו [51]?!
[52] לרבה נמי משכחת לה, כגון דאמר "הריני מולקה על מנת להורידה קודם עמוד השחר ולהעלותה לאחר עמוד השחר" [53]. [54] להך גיסא [55] מיהא תיפשוט [56] דאויר מזבח כמזבח דמי, דאי סלקא דעתא אויר מזבח לאו כמזבח דמי -
הערות
עריכה- ^ לשרירי דידהו
- ^ של ליל המחרת
- ^ לאותו שעל הארץ, שהרי כל הלילה כשר להעלותן מן הארץ ולמזבח, דכתיב לא ילין חלב חגי עד בקר (שמות כג יח) - הא כל הלילה ילין
- ^ לשרירי דמערכה
- ^ דף ז.
- ^ פב.
- ^ וכל שפוקעין יחזיר, ומועלין בהן עד שיעשו דשן
- ^ הלכך: פרשו קודם חצות נמי הרי הן עיכול בחצות
- ^ ואפילו החזירן לאחר חצות
- ^ ולא צריך להחזירן, 'ויצאו מידי מעילה' גרסינן, ולא נהנין מדרבנן
- ^ נמי כרב יוסף
- ^ לומר דלא הוי עיכול בחצות
- ^ אפילו הוקשו - לא הויא 'עיכול', דשומנן מעכבן מליעשות דשן
- ^ אותן שמצאן בשחר בראש המזבח שלא במערכה
- ^ מן המזבח לאחר עמוד השחר מיבעי לך: מי הוי כשאר לנים, ונפסלים בעמוד השחר, ותנן בפסולים כך 'אם ירדו לא יעלו'? או דילמא אין לינה מועלת, ולא נפסלו ויחזור ויעלם
- ^ למזבח: שאין לחם הפנים נפסל עליו אם לן בו לאחר זמנו
- '^ במנחות [פ"יא,מ"ח] תנן לה: סידר את הלחם ואת הבזיכין באחד בשבת והקטיר את הבזיכין [בשבת] פסולה לפי שמחוסרים בשבת זמן: שצריכין לעמוד עליו שבעת ימים; כיצד יעשה זה שסידרם באחד בשבת יניחנה לשבת הבאה, ש
- ^ דהא רצפת בנין היא כמותה, ולא כלי שרת כשלחן
- ^ דאפילו אמרינן לינה מועלת בראש המזבח - מסקינן להו במערכה שהרי פסולין שעלו לא ירדו
- ^ דלינה מועלת, והוו להו פסולין, וכיון דירדו - לא יעלו
- ^ 'ומשחת את המזבח' [אולי צ"ל: שמות ל,כח: ואת מזבח העלה ואת כל כליו ואת הכיר ואת כנו, או שמות מ,י: ומשחת את מזבח העלה ואת כל כליו וקדשת את המזבח והיה המזבח קדש קדשים] - לרבות את הכבש
- ^ הוא [רבי יוחנן] סבור לענין פדיון קמיבעיא ליה, כגון: מנחה טמאה שקדשה בכלי שרת: מי קדשה קדושת הגוף ולא נפקא להו לחולין, דקדשה כלי אף על פי שהיא טמאה? או לא קדשה? ותנן [מנחות פ"יב,מ"א]: המנחות והנסכים שנטמאו יש להם פדיון, ואם משקדש בכלי נטמאו - אין להם פדיון
- ^ דמקדשין ואין להם פדיון
- ^ ולא לענין פדיון
- ^ אם עלה הבשר לא ירד
- ^ שקיבלו פסולין והדר זרקו פסולין, ולמה לי 'זרקו'? מִקַּבָּלָה איפסלה לה! - אי לאו לאשמועינן: 'טעמא דזרקו פסולין הוא דהוו איברים בתורת 'אם עלו לא ירדו' ולכתחלה לא יעלו, דאפסל בשר בזריקת פסולין; הא זרקו כשרין - לכתחלה נמי יעלו האיברים, דזריקה מעליא הוא, ואף על גב דקיבלו פסולין: משום דקדשיה כלי שרת ליזרוק לכתחלה
- ^ ומשום היא גופא איצטריך לאשמועינן אם עלו איברים לא ירדו, ואף על פי שנפסלו בזריקה
- ^ אם תלה איברים פסולים באויר ראש המזבח
- ^ ולא ירדו
- ^ וירדו
- ^ הא כי מגבה ליה באויר הכבש
- ^ ותנן: 'כך אם ירדו לא יעלו'
- ^ ומשני:
- ^ גוררן עד המזבח ואינו מגביהן
- ^ ופרכינן:
- ^ כדאמרן בפרק 'קדשי קדשים' (לעיל דף סב:), וכי מטי כנגד אותו אויר - הוה ליה 'ירוד'
- ^ ומשני:
- ^ מה שכנגד אויר שדינן ליה בתר רובא: אם רוב האבר בכבש - שדינן ליה בתר כבש, ואי רובן במזבח - שדינן ליה בתר מזבח
- ^ דלא חשבינן להו כמאן דמיפרת, ואזלינן בהו בתר רובא
- ^ או אין חיבור
- ^ דאי אין חיבור, קמא קמא דמטא כנגד אויר - איפסיל ליה! ובכריתות (דף יד.) גרסינן ליה בלישנא אחרינא: 'תיפשוט דבעי רמי בר חמא: הלכו באיברים אחר הרוב או לא הלכו?'
- ^ שמליקתה בראש המזבח
- ^ חוץ לזמנו
- ^ הא קלטיה אויר המזבח: דאי נמי אמרינן לינה מועלת בראש המזבח, וקיים זה את מחשבתו, ושהה עד למחר, והקטירה - בת הקטרה היא, דהא פסולין שעלו - לא ירדו, וכיון דבת הקטרה מחר לכתחלה היא - אמאי פסלה בה מחשבת הקטרת מחר
- ^ בתמיה: ולא משכחת בה פסול מחשבה
- ^ והא
- ^ כגון שחישב עליה להוריד למחר לאחר שנפסל, ולהעלותה ולהקטירה: דכיון דאיקיים ליה מחשבתו - תו לא סלקא, דהא איפסל ליה בלינה; השתא נמי אהני בה מחשבה
- ^ ופרכינן אאתקפתא דרב שימי:
- ^ איכא לאשכחא בכהאי גוונא
- ^ אפילו קיימא למחשבתו - לא מיפסל
- ^ וכל שכן דמחשבה לא הויא
- ^ ומהדרינן:
- ^ וכיון דעמוד השחר משכחת לה ארצפה - פסיל לה בלינה, הילכך מהניא לה נמי מחשבה
- ^ רב שימי מסיים ביה באתקפתיה הכי: את בעי למילף מיניה 'אויר מזבח לאו כמזבח דמי' -
- ^ לאידך גיסא
- ^ מצית למיפשט מינה ולמימר