ביאור:בבלי זבחים דף מ
הבהרה: | ||
---|---|---|
|
זרעים:
ברכות
מועד:
שבת
עירובין
פסחים
יומא
סוכה
ביצה
ראש השנה
תענית
מגילה
מועד קטן
חגיגה
נשים:
יבמות
כתובות
נדרים
נזיר
סוטה
גיטין
קידושין
נזיקין:
בבא קמא
בבא מציעא
בבא בתרא
סנהדרין
מכות
שבועות
ע"ז
הוריות
קדשים:
זבחים
מנחות
חולין
בכורות
ערכין
תמורה
כריתות
מעילה
תמיד
טהרות:
נידה
מסכת זבחים:
ב
ג
ד
ה
ו
ז
ח
ט
י
יא
יב
יג
יד
טו
טז
יז
יח
יט
כ
כא
כב
כג
כד
כה
כו
כז
כח
כט
ל
לא
לב
לג
לד
לה
לו
לז
לח
לט
מ
מא
מב
מג
מד
מה
מו
מז
מח
מט
נ
נא
נב
נג
נד
נה
נו
נז
נח
נט
ס
סא
סב
סג
סד
סה
סו
סז
סח
סט
ע
עא
עב
עג
עד
עה
עו
עז
עח
עט
פ
פא
פב
פג
פד
פה
פו
פז
פח
פט
צ
צא
צב
צג
צד
צה
צו
צז
צח
צט
ק
קא
קב
קג
קד
קה
קו
קז
קח
קט
קי
קיא
קיב
קיג
קיד
קטו
קטז
קיז
קיח
קיט
קכ • הדף במהדורה הרגילה
עמוד א (דלג לעמוד ב)
אודות הגמרא המבוארת באדיבות "גמרא נוחה"
|
אמר מר: 'אין לי אלא מתן שבע שמעכבות בכל מקום'; היכא?
אמר רב פפא: בפרה [1] ובנגעים [2].
מתן ארבע מנין?
תלמוד לומר: כן יעשה (ויקרא ד כ: ועשה לפר כאשר עשה לפר החטאת כן יעשה לו וכפר עלהם הכהן ונסלח להם).
מאי שנא מתן שבע, דכתיבן [3] וכפילן [4] - מתן ארבע נמי כתיבן וכפילן [5]?
אמר רבי ירמיה: לא נצרכא אלא לרבי שמעון [6], דתניא: למעלה [7] אומר קרן 'קרנות' = שתים; למטה [8] הוא אומר קרן קרנות = ארבע [9] - דברי רבי שמעון;
רבי יהודה אומר: אינו צריך! הרי הוא אומר [10]: (ויקרא ד ז) [ונתן הכהן מן הדם על קרנות מזבח קטרת הסמים לפני ה' אשר] באהל מועד [ואת כל דם הפר ישפך אל יסוד מזבח העלה אשר פתח אהל מועד] [11] - על כל האמור באהל מועד.
ורבי יהודה, כן יעשה (ויקרא ד כ) - מאי עביד ליה?
מיבעי ליה לכדתניא: 'לפי שלא למדנו לפר יוה"כ [12] - לסמיכה ושׁיָרי הדם מנין? - תלמוד לומר: (ויקרא ד כ: ועשה לפר כאשר עשה לפר החטאת) כן יעשה [לו וכפר עלהם הכהן ונסלח להם] [13]'.
ולפר יוה"כ לא למדנו? הא אמרת 'לפר - זה יום הכפורים' [14]!?
איצטריך: סלקא דעתך אמינא: הני מילי [15] עבודה דמעכבא כפרה [16], אבל עבודה דלא מעכבא כפרה אימא לא - קא משמע לן.
ורבי שמעון, האי באהל מועד מאי עביד ליה?
באהל מועד מבעי ליה: שאם נפחתה תקרה של היכל [17] - לא היה מזה;
ואידך?
מאשר (ויקרא ד ז: ונתן הכהן מן הדם על קרנות מזבח קטרת הסמים לפני ה' אשר באהל מועד ואת כל דם הפר ישפך אל יסוד מזבח העלה אשר פתח אהל מועד) [18].
ואידך?
אשר לא דריש.
אביי אמר: לרבי יהודה נמי [19] איצטריך [20]: סלקא דעתך אמינא מידי דהוה אסמיכה ושׁיָרי הדם [21]: דאף על גב דכתיבן וכפילן - לא מעכבא [22], מתן ארבע [23] נמי לא תתעכב [24]? - קא משמע לן לפר – זה פר יום הכפורים [25].
למאי הילכתא? אי לעכב [26] – פשיטא: 'חוקה' כתיבה ביה [27]!
אמר רב נחמן בר יצחק: לא נצרכא אלא לרבי יהודה דאמר [28] כי כתיבה חוקה - אדברים הנעשים בבגדי לבן בפנים [29]: שאם הקדים מעשה לחבירו - לא עשה ולא כלום [30]; אבל דברים הנעשים בבגדי לבן בחוץ [31], הקדים מעשה לחבירו - מה שעשה עשוי [32].
אימא מדכסידרן לא מעכבי [33] הזאות נמי לא מעכבי [34]? - קא משמע לן [35].
מתקיף לה רב פפא: ומי מצית אמרת הכי [36]? והתניא: (ויקרא טז כ) וכלה מכפר את הקודש [ואת אהל מועד ואת המזבח והקריב את השעיר החי] [37]; אם כיפר [38] - כילה [39], ואם לא כיפר - לא כילה, דברי רבי עקיבא; אמר לו רבי יהודה: מפני מה לא [40]נאמר: אם כילה [41] – כיפר, ואם לא כילה - לא כיפר [42]' [43].
[והשוה עם: ספרא אחרי מות פרשה ב פרק ב משנה ז: לכפר - עד שיכפר, שנאמר: וכלה מכפר את הקודש את אהל מועד ואת המזבח - דברי רבי יהודה]
אמר רב פפא: לא נצרכא [44] אלא ל'את', 'דם' ובטבילה [45] [46].
'את' - אמר רב אחא בר יעקב: לא נצרכא אלא להכשיר
'בַּדָּם' - שיהא בדם שיעור טבילה מעיקרא [49];
'וטבל' - ולא מספג [50].
ואיצטריך למכתב ' בַּדָּם': דאי כתב רחמנא 'וטבל' הוה אמינא: אף על גב דליכא שיעור טבילה מעיקרא [51] - כתב רחמנא 'בַּדָּם'; ואי כתב רחמנא 'בַּדָּם’’ הוה אמינא: אפילו מספג [52] - כתב רחמנא 'וטבל';
[הגמרא – או רב אחא בר יעקב – דורש עכשיו את הפסוק שלאחריו, שנדרשה (לעיל דף מ,א): ויקרא ד,ז ונתן הכהן מן הדם על קרנות מזבח קטרת הסמים לפני ה' אשר באהל מועד ואת כל דם הפר ישפך אל יסוד מזבח העלה אשר פתח אהל מועד]
'מזבח קטרת סמים' למה לי [53]?
שאם לא נתחנך המזבח בקטורת הסמים [54] - לא היה מזה.
תניא כוותיה דרב פפא [55]: (ויקרא ד כ) ועשה [לַפָּר] כאשר עשה [לפַר החטאת כן יעשה לו וכפר עלהם הכהן ונסלח להם] - מה תלמוד לומר 'לַפָּר'? לרבות פר יום הכפורים לכל מה שאמור בענין [56] - דברי רבי [עקיבא]; אמר רבי ישמעאל: קל וחומר [57]: ומה במקום שלא הושוה קרבן לקרבן [58], השוה מעשים למעשים [59] - מקום שהשוה קרבן לקרבן [60] אינו דין שישוה מעשה למעשה [61]?! אלא מה תלמוד לומר 'לַפָּר'? - זה פר העלם דבר של צבור [62]; '[63] לְפָר' זה פר כהן משיח [64].
אמר מר: ומה במקום שלא הושוה קרבן לקרבן מאי 'לא הושוה קרבן לקרבן'? אילימא פר יוה"כ ושעיר יום הכפורים [65] - איכא למיפרך: מה להנך [66] שכן נכנס דמם לפניי ולפנים [67]?!
אלא פר העלם דבר של צבור ושעירי עבודת כוכבים [68]?
איכא למיפרך: מה להנך שכן מכפרין על עבירות מצוה ידועה [69]!
אלא פר העלם דבר של צבור ושעיר של יום הכפורים, והכי קאמר: ומה במקום שלא הושוו קרבן לקרבן - דהאי פר והאי שעיר - הושוו מעשים למעשים - למאי דכתב בהו [70] - מקום שהושוה קרבן לקרבן דהאי פר והאי פר - אינו דין
הערות
עריכה- ^ והזה אל נכח פני אהל מועד (במדבר יט ד) וגו', וכתב 'חוקה' [זאת חקת התורה [במדבר יט,ב]] לעיכובא
- ^ בלוג שמן של מצורע והזה מן השמן באצבעו (ויקרא יד טז) וגו' וכתיב זאת תהיה תורת המצורע (ויקרא יד ב) וכל הווייה - עיכובא
- ^ בהדיא
- ^ ועשה כאשר עשה (ויקרא ד כ)
- ^ דועשה כאשר עשה - אכולה מילתא קאי, ומהיכא תיתי למעוטינהו
- ^ דאמר: לא כתיב ביה בהדיא אלא שתים, ושתים אחרות בהיקשא: דהאי קרא איתקוש פר כהן משיח (ויקרא ד ג-יב) ופר העלם דבר (ויקרא ד יג-כא), כדאמרן לפר ז- ה פר כהן משיח; הילכך אי לא דהדר כפלינהו - לא הוו כפולין
- ^ בפר כהן משיח
- ^ בפר העלם
- ^ מדמצי למיכתב 'קרן' וכתב קרנות - הויא שתים, דאית ליה לרבי שמעון 'יש אם למקרא', וחוזרים ומלמדים זה מזה בהיקש
- ^ בשניהם
- ^ והאי באהל מועד - יתירא הוא, דהא כתיב אשר לפני ה'! אלא ללמדך על כל הקרנות שבתוך ההיכל צריך ליתן
- ^ סמיכה ושפיכת שירים לא נאמרו בפרשת אחרי מות
- ^ לרבות פר יוה"כ לסמיכה ושירים, דהא פר יוה"כ בהאי קרא כתיב, כדאמר: 'לפר' - זה פר יוה"כ
- ^ וכיון דאיתקש להאי - איתרבו להו סמיכה ושירים בהיקשא, ולמה לי תו כן יעשה
- ^ כי איתקש
- ^ לעבודה דמעכבא כפרה - הוא דאיתקש, כדכתיב וכפר בהאי קרא, ולרבויי ביה את בדם וטבילה כדמפרש לקמן
- ^ נפחתה תקרת עלייתו וגגו - תו לאו אהל הוא!
- ^ נפקא ליה ארבע קרנות מאשר: דמצי למכתב 'אשר לפני ה' באהל מועד' למה לי למיהדר ולמיכתב אשר? אלא: על כל הקרנות אשר באהל מועד אתי אשר בתרא - דמשום מזבח לא איצטריך למיכתביה
- ^ אף על גב דכתיבי מתן ארבע בהדיא, וכפילן בועשה כאשר עשה
- ^ כן יעשה, לרבויינהו שיעכבנו
- ^ דפר העלם גופיה
- ^ כדאוקימנא עילוייהו מיעוטא ד'וכפר ונסלח' משום טעם דאין מעכבות בכל מקום
- ^ שאין מעכבות בחטאת החיצונה
- ^ דנימעטו נמי מ'וכפר ונסלח'
- ^ דמתן ארבע לגבי סמיכה ושיריים מעכבות בכל מקום, דאילו סמיכה ושירים, אפילו עקרינהו לגמרי - לא מעכבי, ואילו מתן ארבע - חדא מינייהו מעכב בחטאת החיצונה; הילכך מייתינן לכולהו לעיכובא מוכן יעשה
- ^ שיהו כל המתנות מעכבות, דהא לא כתיבן וכפילן ביה, ואיצטריך לאקושי
- ^ בסוף פרשת אחרי מות: והיתה זאת לכם לחוקת עולם [לכפר על בני ישראל מכל חטאתם אחת בשנה ויעש כאשר צוה ה' את משה] (ויקרא טז לד)
- ^ בפרק 'הוציאו לו' (יומא דף ס.)
- ^ מתנות וקטרת שעל בין הבדים
- ^ ד'חוקה' - עלייהו כתיב
- ^ כגון מתנות פר ושעיר שעל הפרכת
- ^ ד'חוקה' - לאו עלייהו כתיב; והתם מפרש טעמייהו
- ^ אלמא 'חוקה' - לאו עלייהו קיימא
- ^ מנין הזאות גופייהו נמי לא ליעכב, אם חסר מהן
- ^ היקשא דהכא
- ^ דלרבי יהודה עיכובא מהכא יליף
- ^ קרא יתירא הוא: דלא הוה ליה למיכתב אלא והקריב את השעיר החי
- ^ כפרה המעכבת בשאר מקומות, כגון מתנת דמים, מתן שבע, ומתן ארבע
- ^ אף על פי שלא שפך שירים ליסוד מזבח חיצון
- ^ מפני מה לא נדרוש המקרא כסדר מכתבו, ו
- ^ הכל, אפילו שפיכת שירים
- ^ והכי מפרש בסדר יומא: דשיריים מעכבין איכא בינייהו
- ^ אלמא עיכוב לרבי יהודה - מהכא נפקא
- ^ האי דמקיש פר יוה"כ לפר העלם דבר ולפר כהן משיח
- ^ דבפר כהן משיח כתיב (ויקרא ד ו) וטבל הכהן את אצבעו בַּדָּם [והזה מן הדם שבע פעמים לפני ה' את פני פרכת הקדש]
- ^ ואי קשיא: בהאי קרא פר יום הכפורים לפר העלם - הוא דאיתקש: דבדידיה קא מישתעי קרא, ובפר העלם לא כתיב 'את, בדם, וטבילה' - הא אמרן: כאשר עשה לפר - זה פר כהן משיח; אלמא לפר כהן משיח נמי איתקוש, ובפר יום הכפורים לא כתיב 'את' ולא כתיב 'טבילה' ולא כתיב 'בדם', דהכי כתיב: ולקח מדם הפר [והזה] באצבעו (ויקרא טז יד), ואקשינן להאי, ללמד הימנו הילכות ריבוייא של 'את' והילכות 'בדם' ו'טבילה', כדמפרש
- ^ תמן תנינן (חולין נה:): היא האֵם, היא טרפחת, היא שלפוחית; וכל שלפוחית היא וושיא"ה: כעין אותה של דג, כדאמרינן במסכת עבודה זרה: 'בשליפוחה' גבי עוברי דגים; ואֵם של בהמה - כולה עשויה אבעבועות; תשובת מורי
- ^ שאם עלתה לו אֵם באצבע שקורין וושיא"ה - כמו 'ניטלה האם' ד'אלו טריפות' (חולין ד' נד.) - לא הויא חציצה, דאיתרבי מ'את אצבעו': את הטפל לאצבעו
- ^ משעת קבלה ראשונה, למעוטי קבל פחות מכדי טבילה בכלי זה ופחות מכדי טבילה בכלי זה, ועירבן; והכי מפרש לה במנחות (דף ז:) ולקמן בפרק 'דם חטאת' (דף צג:); ויליף מ'בַּדם', מדקרינן 'וטבל בדם' ולא קרינן 'בְּדם' משמע בַּדָּם שהיה כבר משעה ראשונה
- ^ מקנח בדופני הכלי; כן שמעתי במנחות
- ^ אלא שיהא בו עכשיו
- ^ דאשיעורא בעלמא - הוא דקפיד קרא
- ^ השתא דדרשת אשר באהל מועד על כל האמור כו' - מזבח קטרת הסמים מאי דרשת ביה? דהאי יתירא, דהא כתיב אשר לפני ה'!?
- ^ אם אירע פר העלם בעוד המזבח חדש: שלא הקטירו עליו קטרת מעולם
- ^ דהיקשא ל'את, בדם' וטבילה' אתא
- ^ הכל בכלל 'את בדם וטבילה'
- ^ כלומר: אין צריך להביא פר יום הכפורים לכאן, דמקל וחומר נפקא שכל דרכי פר העלם בו
- ^ שאין הבהמות ממין אחד; ולקמן מפרש מאי היא
- ^ מעשה עבודותיהן שוין של זה לשל זה
- ^ כגון פר יום הכפורים ופר העלם ששניהם מין אחד
- ^ אינו דין שיהא עבודותיהן שוות לעבודות שהצריך הכתוב לשניהן, כגון הזאות שבהיכל ושבמזבח יהו מעשי עבודותיהן שוין ל'את בדם וטבילה'
- ^ ולקמן פריך: מאי קאמר? הא קרא בדידיה קאי
- ^ כאשר עשה
- ^ בא להקישו לזה לפוסלו בחיסור מתנות, כדפרישית לעיל, דבפר כהן משיח לא נכפלו, וצריך ללמוד מזה
- ^ שלא הושוו הבהמות: שזה פר וזה שעיר - הושוו מעשים של זה למעשים של זה: שכל עבודותיהן שוות - מקום שהושוו קרבן לקרבן, כגון פר כהן משיח ופר יום הכפורים: דשניהן מין אחד - אינו דין כו'
- ^ מה לפר ושעיר של יום הכפורים
- ^ דין הוא שיושוו מעשה עבודותיהן, שהרי נכנס דם שניהם לפני ולפנים, ואין חילוק ביניהם, תאמר שיושוו פר העלם ופר יום הכפורים בעבודות האמורות בהן, שלא הושוו בכניסה לפני ולפנים: שזה נכנס וזה לא נכנס
- ^ שהושוו מעשיהם, דאמרן לעיל: 'החטאת' - לרבות שעירי עבודת כוכבים; ואף על פי שלא הושוו קרבן לקרבן, דהאי פר והאי שעיר!
- ^ לפיכך הושוו מעשיהם - תאמר שיושוו מעשה פר העלם ומעשה פר יום הכפורים, שכן לא הושוו בכפרתן: שזה מכפר על עבירת מצוה שאינה ידועה, וזה מכפר על ידועה, כדאמר בשבועות (דף ב.) על שיש בה ידיעה בתחילה ואין בה ידיעה לבסוף שכשנטמא - ידע שנטמא, ונעלמה ממנו טומאה, ונכנס למקדש, ושוב לא נודעה לו כניסתו - שעיר הנעשה בפנים על ישראל, ופר על כהנים תולה עד שיוודע לו ויביא בעולה ויורד
- ^ שפירש הכתוב בהזאות הכתובות בהן, לא שינה את זו מזו: אלו על הפרכת ואלו על הפרכת, אלו על הקרנות ואלו על הקרנות, אלו באצבע ואלו באצבע - ואף על גב דלא כתיב ביה בשעיר 'את בדם וטבילה' - אין זה שינוי, דאיכא למימר: לא פירש את הכל, דהא במה דפריש לא שני, ואם זה נכנס לפנים וזה לא נכנס לפנים, וזה טעון שמנה הזאות וזה טעון שבע - מיהו למאי דכתיב בהו לא שינה, אם ריבה עבודות בזה יותר מזה - מכל מקום מעשה עבודות שהצריך לשניהם לא שינה