ביאור:בבלי קידושין דף עט
הבהרה: | ||
---|---|---|
|
זרעים:
ברכות
מועד:
שבת
עירובין
פסחים
יומא
סוכה
ביצה
ראש השנה
תענית
מגילה
מועד קטן
חגיגה
נשים:
יבמות
כתובות
נדרים
נזיר
סוטה
גיטין
קידושין
נזיקין:
בבא קמא
בבא מציעא
בבא בתרא
סנהדרין
מכות
שבועות
ע"ז
הוריות
קדשים:
זבחים
מנחות
חולין
בכורות
ערכין
תמורה
כריתות
מעילה
תמיד
טהרות:
נידה
מסכת קידושין:
ב
ג
ד
ה
ו
ז
ח
ט
י
יא
יב
יג
יד
טו
טז
יז
יח
יט
כ
כא
כב
כג
כד
כה
כו
כז
כח
כט
ל
לא
לב
לג
לד
לה
לו
לז
לח
לט
מ
מא
מב
מג
מד
מה
מו
מז
מח
מט
נ
נא
נב
נג
נד
נה
נו
נז
נח
נט
ס
סא
סב
סג
סד
סה
סו
סז
סח
סט
ע
עא
עב
עג
עד
עה
עו
עז
עח
עט
פ
פא
פב | הדף המהדורה הרגילה
עמוד א (דלג לעמוד ב)
אודות הגמרא המבוארת באדיבות "גמרא נוחה"
|
[המשך המשנה:] שניהם נותנים גט [1], ואם רצו אחד נותן גט ואחד כונס, וכן האשה שנתנה רשות לשלוחה לקדשה, והלכה וקדשה את עצמה: אם שלה קדמו - קדושיה קידושין, ואם של שלוחה קדמו - קידושיו קידושין, ואם אינן יודעין - שניהם נותנים לה גט, ואם רצו - אחד נותן לה גט ואחד כונס.
גמרא: וצריכא: דאי אשמעינן גבי דידיה - משום דגברא קים ליה ביוחסין [2]; אבל איתתא, דלא קים לה ביוחסין [3] - אימא לא ניהוו קידושיה קידושין [4]; ואי אשמעינן גבי דידה - משום דאיתתא דייקא ומינסבא, אבל איהו - אימא לא איכפת ליה [5] – צריכא.
איתמר: קידשה אביה בדרך וקידשה עצמה בעיר [6] והרי היא בוגרת [7]: רב אמר: הרי היא בוגרת לפנינו [8]; ושמואל אמר: חיישינן לקידושי שניהם [9]. אימת? אילימא בתוך ששה [10] - בהא נימא רב 'הרי היא בוגרת לפנינו' [11] השתא הוא דבגרה?; אלא לאחר ששה [12]* - בהא נימא שמואל 'חיישינן לקידושי שניהם'? והא אמר שמואל 'אין בין נערות לבגרות אלא ששה חדשים בלבד'? לא, צריכא דקדיש בההוא יומא דמשלים ששה [13]: רב אמר 'הרי היא בוגרת לפנינו' מדהשתא בוגרת - בצפרא נמי בוגרת [14]; ושמואל אמר: השתא הוא דאייתי סימנים.
ושמואל - מאי שנא ממקוה, דתנן [16]: 'מקוה שנמדד ונמצא חסר - כל טהרות שנעשו על גביו [17] למפרע - בין ברשות היחיד [18] בין ברשות הרבים [19] – טמאות [20]' [21]? שאני התם דאיכא למימר 'העמד טמא על חזקתו', ואימר לא טבל. אדרבה! העמד מקוה על חזקתו, ואימר לא חסר!? הרי חסר לפניך! הכא נמי - הרי בוגרת לפניך!? השתא הוא דבגרה. התם נמי: השתא הוא דחסר!? התם תרתי לריעותא [22], הכא [23] חדא לריעותא [24].
ושמואל - מאי שנא מ'חבית', דתניא [25]: היה בודק את החבית [26], [27] להפריש עליה תרומה והולך [28], ואחר כך נמצאת חומץ [29]: כל שלשה ימים [30] ודאי [31], מיכן ואילך ספק [32]' ורמינן חבית אמקוה: מאי שנא דהכא ודאי [33], ומאי שנא [34] דהכא ספק [35]? ואמר רב חנינא מסוריא: מאן תנא 'חבית'? רבי שמעון היא, דגבי מקוה נמי ספיקא משוי, דתניא [36]: כל טהרות שנעשו על גביו למפרע בין ברשות היחיד בין ברשות הרבים טמאות, ורבי שמעון אומר: ברשות הרבים טהורות ברשות היחיד תולין [37]' - אבל לרבנן טבל למפרע [38]!? שאני התם, דאיכא למימר 'העמד טבל על חזקתו', ואימר לא ניתקן. אדרבה: העמד יין על חזקתו, ואימר לא החמיץ!? הרי החמיץ לפניך. הכא נמי: הרי היא בוגרת לפנינו! השתא הוא דבגרה. התם נמי: השתא הוא דאחמיץ! התם תרתי לריעותא, הכא חדא לריעותא הוא דאיכא. נימא [39] כתנאי [תוספתא בבא בתרא פ"י ה"יא [ליברמן]]:
[40] מי מוציא מיד מי? הוא מוציא מידם [41] בלא ראיה [42], והן אין מוציאים מידו בלא ראיה - דברי רבי יעקב; רבי נתן אומר: אם בריא הוא [43] - עליו להביא ראיה שהיה שכיב מרע [44], ואם שכיב מרע הוא - עליהם להביא ראיה שבריא היה; – נימא רב דאמר כרבי נתן, ושמואל דאמר כרבי יעקב [45]? אמר לך רב: אנא דאמרי אפילו כרבי יעקב: עד כאן לא קאמר רבי יעקב התם [46], דאיכא למימר 'העמד ממון על חזקתו [47]', אבל הכא - מי נימא העמד גוף על חזקתו [48]? ושמואל אמר: אנא דאמרי אפילו לרבי נתן: עד כאן לא קאמר רבי נתן התם, דכולי עלמא בחזקת בריאים קיימי, מאן דקא מפיק נפשיה מחזקה - הוי עליה לאיתויי ראיה; אבל הכא - מי קא מפקא נפשה מחזקה דקמיה [49]?
נימא כהני תנאי: קידשה אביה בדרך, וקידשה עצמה בעיר, והרי היא בוגרת: תנא חדא הרי היא בוגרת לפנינו ותניא אידך חיישינן לקידושי שניהם: מאי לאו: חד כרב וחד כשמואל? לא אידי ואידי כשמואל: כאן [50] במכחשתו [51], כאן בשאין מכחשתו. ונימא: מדמתניתא לא פליגי - אמוראי נמי לא פליגי!? ותסברא? הא רב יוסף בריה דרב מנשיא מדוויל עבד עובדא כוותיה דרב, ואיקפיד שמואל [52] ואמר: "כולי עלמא כיילי ליה בקבא זוטא [53] והאי מדרבנן כיילי ליה [54] בקבא רבה [55]?" ואי סלקא דעתך לא פליגי - אמאי קא מקפיד? דילמא כי עבד עובדא במכחשתו [56]? דילמא [57] כי עבד עובדא [58] - במכחשתו [59]? [60]. אמר ליה מר זוטרא לרב אשי: הכי אמר אמימר: הילכתא כוותיה דשמואל; ורב אשי אמר הילכתא כוותיה דרב; והילכתא כוותיה דרב.
משנה:
מי שיצא הוא ואשתו למדינת הים, ובא הוא ואשתו ובניו, ואמר "אשה שיצאת עמי למדינת הים - הרי היא זו, ואלו בניה" - אין צריך להביא ראיה: לא על האשה [61] ולא על הבנים [62];
"מתה ואלו בניה" - מביא ראיה על הבנים ואינו מביא ראיה על האשה [63];
"אשה נשאתי במדינת הים, הרי היא זו, ואלו בניה" - מביא ראיה על האשה [64] ואין צריך להביא ראיה על הבנים [65];
"מתה ואלו בניה" [66] - צריך להביא ראיה על האשה [67] ועל הבנים [68].
גמרא: אמר רבה בר רב הונא: וכולן [69] בכרוכים אחריה. תנו רבנן: "אשה נשאתי במדינת הים" - מביא ראיה על האשה ואין צריך להביא ראיה על הבנים [70]; ומביא ראיה על הגדולים ואין צריך להביא ראיה על הקטנים; במה דברים אמורים? - באשה אחת, אבל בשתי נשים - מביא ראיה על האשה ועל הבנים, על הגדולים ועל הקטנים. [71]'
אמר ריש לקיש:
הערות
עריכה- ^ אם באת לינשא לאחר
- ^ וכשמצא מיוחס זה, קידשה לו, וביטל את השליח
- ^ אף על גב דקידשה עצמה
- ^ לא ביטלה את השליח ולא סמכה על קידושיהָ, דסברא דילמא שליח משכח מיוחס מזה
- ^ בבתו אם תנשא למיוחס כל דהו, ולא בטליה לשליחות דשליח, ואפילו מקדשה לגרוע; והא דקדים קדשה - סבר דילמא לא משכח, אבל אי משכח לא בטליה
- ^ בו ביום
- ^ בדקנוה לדעת אם יצאה מרשות האב להיות קדושיה קידושין, ומצאנוה בוגרת בו ביום
- ^ וקדושיה קידושין, ולא של אביה
- ^ שמא כשקידשה האב - נערה היתה, וקדמו קידושיו
- ^ חדשים שבין נערות לבגרות, דאמרינן 'אין בין נערות לבגרות אלא ששה חדשים בלבד': כשהביאה סימני נערות - אינה שוהה להיות בוגרת אלא ששה חדשים, ופעמים שהיא ממהרת לבגור, וסימניה ניכרים בדדיה, כדתנן במסכת נדה (פ"ה מ"ז, דף מז,א) פגה בוחל וצמל
- ^ הא כל אותן ששה חדשים בחזקת נערה היא, עד שנכיר בסימני בגרותה; וכי בדקנוה בפניא [בערב] ואישתכחא בוגרת - מי יימר דצפרא [בבקר של אותו היום] נמי בוגרת היא [היתה]? ודילמא
- ^ חדשים; והא ודאי משמלאו לה ששה חדשים בגרה לה
- ^ אביה בבוקר, והיא בערב, והיום הזה היא בחזקת שתבגר
- ^ שכל היום היא בחזקת שתביא
- ^ 'וכי תימא בציר הוא דליכא הא טפי איכא הא אלא לא בלבד קאמר' - לא גרס, דמהיכא תיסק אדעתין למימר הכי? מי קאמר 'אין בין נערות לבגרות פחות מששה חדשים'?
- ^ מקואות פ"ב מ"ב
- ^ בכלים שהטביל בו
- ^ שספק טומאה טמא בו
- ^ שספק טומאה טהור בו
- ^ דלאו ספק הוא אלא ודאי
- ^ אלמא אמרינן: כשעת מציאתן מחזקינן ליה מעיקרא - הכא נמי נימא: מדהשתא בוגרת - בצפרא נמי בוגרת, שכל היום היא בחזקת שתביא
- ^ 'טמא על חזקתו' ו'הרי חסר לפניך'
- ^ גבי קידושי האב
- ^ 'הרי בוגרת לפנינו'; אבל אם באת לומר 'העמד אשה על חזקתה' - יומא דמשלם שית לאו חזקת בגרות ולאו חזקת נערות אית בה, שהיום היא עשויה להשתנות
- ^ תוספתא תרומות פ"ד ה"ח [ליברמן]
- ^ תמיד שלא תחמיץ
- ^ והניח אותה החבית
- ^ כלומר: להיות סומך עליה בהפרשת תרומותיו, כשבא לשתות מאה לוגין טבל במקום אחר – אומר: "הרי שני לוגין בחבית פלונית - תרומה על מאה לוגין הללו" וכן עושה תדיר
- ^ ואין ידוע מאימתי החמיצה, וכל תרומה שסמך עליה משהחמיצה - לא תיקן; דקסבר [התנא בברייתא] יין וחומץ שני מינין הן
- ^ ולא גרסינן 'הראשונים'
- ^ אמוראי פליגי בה בבבא בתרא (צו,א): איכא למאן דאמר כל שלשה ימים הראשונים שאחר הבדיקה שבדקה ומצאה יין - הרי היא בחזקת יין ודאי, וכל טבלים שתלה תרומתן בה באותן שלשה ימים - מתוקנים הן
- ^ והויא תרומה ליאסר לזרים, ויחזור ויתרום דשמא כבר החמיצה ולא היתה תרומה; ואיכא למאן דאמר: 'כל שלשה ימים שלפני בדיקה זו האחרונה שמצאה חומץ - הרי היא בחזקת ודאי חומץ, ואם עשאה באותן שלשה ימים תרומה על מקום אחר - אינה תרומה, ומותרת לזרים אם יתקננה מטבלה, דלא הוי חומץ גמור בפחות משלשה ימים, וזו שנמצאת חומץ - בידוע שלשה ימים יש שנתקלקלה; מכאן ואילך: משלשה ולמפרע - ספק, והוי תרומה ליאסר לזרים ויחזור ויתרום
- ^ גבי מקוה דמחזקינן ליה בחסר משעה ראשונה שהנחנוהו בחזקת שלם, דקתני כל טהרות שנעשו על גביו - אפילו ברשות הרבים -טמאות, אלמא לאו ספק הוא, דאי ספק הוא - הוה ליה למימר 'ברשות הרבים טהורות' והאי מקוה - על כרחיך בתחילתו השלימוהו בארבעים סאה, וקא מחזקינן ליה מהאי שעתא בחזקת חסר ודאי
- ^ גבי חבית
- ^ דקתני מכאן ולהלן ספק, ולא אמרינן משעתא דסליק ידיו מלבודקו החמיץ
- ^ תוספתא מקאוות פ"א ה"טו [צוקרמאנדל]
- ^ כל ספק טומאה לרבי שמעון ברשות היחיד – תולין, כדמפרש טעמא בשמעתא קמייתא דנדה (ג,א) דלא דמי לספק סוטה, דהתם יש רגלים לדבר
- ^ זה שניתקן על ידי חבית זו, דאמרינן: מדהשתא החמיץ - מעיקרא נמי חומץ; והכי נמי נימא מדהשתא בוגרת - בצפרא נמי בוגרת
- ^ הא דרב ושמואל
- ^ הכותב נכסיו לאחרים ולא שייר כלום, דקיימא לן (בבא בתרא קמו ב) בשכיב מרע שאין מתנתו מתנה אם עמד, דגלי דעתיה - מדלא שייר מידי - דמְצַוֶה מחמת מיתה היה, ואם בריא היה מתנתו מתנה; ועכשיו הוא אומר "שכיב מרע הייתי" והן אומרים "בריא היה" -
- ^ אם עמדו והחזיקו בנכסים
- ^ ואין צריך להביא ראיה שהיה שכיב מרע, ואפילו הוא בריא עכשיו בשעת חזרה - לא אמרינן 'מדהשתא בריא - מעיקרא בשעת מתנה נמי בריא'
- ^ עכשיו בשעת חזרה
- ^ ואי לא מייתי [ואם אינו מביא ראיה] - מחזקינן ליה כי השתא, והיינו כרב
- ^ דלא אזיל בתר השתא, אלא אמרינן: שמא בשעת מתנה שכיב מרע היה
- ^ וכיון דספיקא הוא
- ^ העמד ממון על חזקה שהיה מוחזק בה קודם מתנה זו שהיה ספק
- ^ ותהוי נערה? יומא דמשלם שית - אין בה לא חזקת נערות ולא חזקת בגרות, שהיום היא עומדת להשתנות
- ^ כלומר: כי מספקינן לה בנערה - מי מפקינן לה מחזקת הרבה נערות ביום משלם שית
- ^ הא דקתני הרי היא בוגרת לפנינו
- ^ במכחשתו לאביה, לומר "כבר בגרתי מאתמול"
- ^ קפידא הוא דקפיד עליה
- ^ לכל תלמידים נמדדה חכמה בקב קטן, שיראים לסמוך על חכמתם ולהתיר ספק אשת איש
- ^ חכמה
- ^ שפכו לו חכמה יתירה, וסומך על בינתו להתיר ספק ולומר 'מדהשתא בוגרת בצפרא נמי בוגרת'
- ^ הא רב - במכחשתו קאמר
- ^ האי
- ^ כוותיה [דרב]
- ^ עבד
- ^ אלא ודאי באין מכחשתו פליגי, והאי - בשאין מכחשתו עבד עובדא
- ^ שהיא מיוחסת, שכבר בדקוה כשנשאה
- ^ כדמוקי בגמרא: בקטנים וכרוכים אחריה, דבחזקת אמן הן, ואין צריכים לייחס על ידי עדים
- ^ שהיתה מיוחסת, לפי שכבר בדקו אחריה כשנשאה כאן
- ^ שהיא מיוחסת
- ^ ואינו מביא ראיה על הבנים שהרי כרוכין אחריה
- ^ שאין כאן שום הוכחה
- ^ שהיא מיוחסת
- ^ שמאותה אשה היו
- ^ דקתני מתניתין אין צריך להביא ראיה על הבנים
- ^ ומסיים ואזיל: באלו בנים אמרו? בקטנים ולא בגדולים, דאם הביא ראיה על הגדולים שאין כרוכין אחר האם - אין מביא ראיה על הקטנים
- ^ שאמר "אשה אחת נשאתי", אבל אמר "שתי נשים היו, ומתה האחת, ואלו בניה של זו" - מביא ראיה עליה שהיא מיוחסת ועל הבנים שהם בניה, על הגדולים ועל הקטנים, ואפילו כרוכין אחריה, דשמא בניה של חברתה היו וגדלתן