ביאור:בבלי יומא דף מח
הבהרה: | ||
---|---|---|
|
זרעים:
ברכות
מועד:
שבת
עירובין
פסחים
יומא
סוכה
ביצה
ראש השנה
תענית
מגילה
מועד קטן
חגיגה
נשים:
יבמות
כתובות
נדרים
נזיר
סוטה
גיטין
קידושין
נזיקין:
בבא קמא
בבא מציעא
בבא בתרא
סנהדרין
מכות
שבועות
ע"ז
הוריות
קדשים:
זבחים
מנחות
חולין
בכורות
ערכין
תמורה
כריתות
מעילה
תמיד
טהרות:
נידה
מסכת יומא:
ב
ג
ד
ה
ו
ז
ח
ט
י
יא
יב
יג
יד
טו
טז
יז
יח
יט
כ
כא
כב
כג
כד
כה
כו
כז
כח
כט
ל
לא
לב
לג
לד
לה
לו
לז
לח
לט
מ
מא
מב
מג
מד
מה
מו
מז
מח
מט
נ
נא
נב
נג
נד
נה
נו
נז
נח
נט
ס
סא
סב
סג
סד
סה
סו
סז
סח
סט
ע
עא
עב
עג
עד
עה
עו
עז
עח
עט
פ
פא
פב
פג
פד
פה
פו
פז
פח |
הדף במהדורה הרגילה
עמוד א (דלג לעמוד ב)
אודות הגמרא המבוארת באדיבות "גמרא נוחה"
|
רב פפא: [1] דבקיה לקומץ בדופניה דמנא [2] מאי? תוך כלי בעינן, והא איכא? או דילמא הנחה בתוכו כתקנו בעינן, והא ליכא?
תיקו.
בעי מר בר רב אשי: אפכיה למנא ודבקיה לקומץ בארעיתיה דמנא - מהו? הנחה בתוכו בעינן, והא איכא או דילמא הנחה כתקנו בעינן וליכא?
תיקו.
בעי רב פפא: מלא חפניו שאמרו, מחוקות או גדושות?
אמר ליה רבי אבא לרב אשי: תא שמע: 'מלא חפניו שאמרו - לא מחוקות ולא גדושות, אלא טפופות [3]'.
תנן התם [זבחים פ"ב מ"א]: נשפך הדם על הרצפה [4] ואספו – פסול [זבחים פ"ב מ"א]’; מן הכלי על הרצפה ואספו – כשר' [5]
מנא הני מילי [6]?
דתנו רבנן: '(ויקרא ד ה) וְלָקַח [הַכֹּהֵן הַמָּשִׁיחַ] מִדַּם הַפָּר [וְהֵבִיא אֹתוֹ אֶל אֹהֶל מוֹעֵד]: מדם הנפש [7] ולא מדם העור, ולא מדם התמצית; מדם הפר: דם מהפר יקבלנו'; דאי סלקא דעתך מִדַּם הַפָּר = מדם ואפילו מקצת דם, והאמר רב יהודה: 'המקבל צריך שיקבל את כל דמו של פר, שנאמר (ויקרא ד ז) [וְנָתַן הַכֹּהֵן מִן הַדָּם עַל קַרְנוֹת מִזְבַּח קְטֹרֶת הַסַּמִּים לִפְנֵי ה' אֲשֶׁר בְּאֹהֶל מוֹעֵד] וְאֵת כָּל דַּם הַפָּר יִשְׁפֹּךְ אֶל יְסוֹד מִזְבַּח [הָעֹלָה אֲשֶׁר פֶּתַח אֹהֶל מוֹעֵד]’! אלא שמע מינה: מאי מדם הפר? - דם מהפר יקבלנו, וקסבר גורעין ומוסיפין ודורשין [8].
בעי רב פפא: נתפזר הקטורת ממלוא חפניו מהו? ידו כצואר בהמה דמי, ופסולה? או דילמא ככלי שרת דמי, ולא פסולה?
תיקו.
בעי רב פפא: חישב בחפינת קטורת [9] מהו? מי אמרינן יליף מלא מלא ממנחה: מה התם מהניא בה מחשבה [10] - הכא נמי [11] מהניא בה מחשבה? או לא? [12]
אמר ליה רב שימי בר אשי לרב פפא: תא שמע: 'הוסיף רבי עקיבא: הסולת והקטורת והלבונה והגחלים שאם נגע טבול יום במקצתן פסל את כולן [13]'; קא סלקא דעתך מדפסל טבול יום [14] - פסלה נמי לינה, ומדלינה פסלה - פסלה נמי מחשבה [15]! [16]
בעי רב פפא:
חישב בחתיית גחלים מהו [17]? מכשירי מצוה כמצוה דמו [18]? או לא?
תיקו.
בעי מיניה מרב ששת: הולכה בשמאל מהו [20]?
אמר להו רב ששת: תניתוה: 'נטל את המחתה בימינו ואת הכף בשמאלו [21]'!
ונפשוט להו מהא [22], דתנן [תמיד פ"ד מ"ג]: 'הרגל של ימין בשמאל [23], ובית עורה לחוץ [24]'?
אי מהתם, הוה אמינא 'הני מילי הולכה [25] דלא מעכבא כפרה [26], אבל הולכה דמעכבא כפרה - לא [27]' - קמשמע לן.
הערות
עריכה- ^ קיימא לן במסכת מנחות (דף כו,א) שהקומץ טעון מתן כלי, וקומץ מתוך כלי זה ומקדשו לתוך כלי אחר;
- ^ ואם לא נתנו בשוליו ונתנו בדופניו ודבקו
- ^ לשון דבר צף בגובה מעט, כמו על דאטפת אטפוך (אבות פ"ב מ"ו)
- ^ ולא נתקבל בכלי
- ^ משנה היא לעצמה, בפרק אחר [זבחים פ"ג מ"ב] (דף לב,א) ואינן זו בצד זו, ושתיהן במסכת זבחים.
- ^ דבעינן שירד מצואר בהמה לכלי
- ^ דם קילוח שהנפש יוצאה בו
- ^ גורעין אות מתיבה זו ומוסיפין על תיבה זו ודורשין
- ^ על מנת להקטירה למחר
- ^ בקמיצתה, דנפקא לן במנחות (דף פג,א) מ-זֹאת הַתּוֹרָה לָעֹלָה לַמִּנְחָה וְלַחַטָּאת וְלָאָשָׁם וְלַמִּלּוּאִים וּלְזֶבַח הַשְּׁלָמִים (ויקרא ז לז) - הוקשו לשלמים: מה שלמים מפגלין ומתפגלין, אף מנחה וכו'
- ^ בחפינתה
- ^ והכא ליכא לאקשויי 'היינו הך' כדאקשי לעיל: דהנהו תרוייהו בעיי - הוו להו בחד טעמא: לאיתויי הבא בחפניו, כדהתם בְּקֻמְצוֹ; אבל הך - מילתא אחריתי היא, ואי נמי לא דרשי גזירה שוה לענין בְּקֻמְצוֹ - דילמא דרשי לה לענין מחשבה;
- ^ שזו היא מאחת עשרה מעלות שנאמרו ב'חומר בקדש' (חגיגה דף כ,ב): שהכלי מצרף כל מה שבתוכו להיות כאלו נגע בכולו
- ^ אלמא קידשה הכלי קדושת הגוף
- ^ פסלה נמי מחשבת לינה כשחישב להקטירה למחר
- ^ וקשיא לי דשבקיה למתניתין דמעילה (פ"ב מ"ט; דף י,א) דתנן בה בהדיא הקומץ והקטורת ומנחת כהנים מועלין בהן משהוקדשו; קדשו בכלי - הוכשרו ליפסל בטבול יום ובמחוסר כפורים ובלינה והכא דחיק לאיתויי בקא סלקא דעתא מטבול יום?
- ^ להפסיל הקטורת
- ^ והוי ליה כמחשב בעבודה, וכי היכי דמחשבת חפינה פסלה בקטורת - מחשבת חתייה נמי פסלה בגחלים
- ^ לשון אחר: חישב בחתיית גחלים מהו שיפסלו גחלים במחשבה זו מלהקטיר עליהן? לינה שמעינן דפסלה בהו מדפסיל טבול יום, כדתנן לעיל, מיהו הא מיבעיא לן: אי הוי חתייתן עבודה למיפסל בה מחשבה?
- '^ הולכת הדם מיבעי ליה: קבלה וזריקה, דכתיב בהו כהונה - פשיטא לן דכל מקום שנאמר אצבע וכהונה אינה אלא ימין; אבל הולכה לא כתיב בהדיא, ומדאפקה רחמנא לקבלה בלשון הולכה, דתניא [ספרא ויקרא דבורא דנדבה פרשתא ד הלכה ד]: ’[ויקרא א,ה] [וְשָׁחַט אֶת בֶּן הַבָּקָר לִפְנֵי ה’] וְהִקְרִיבוּ [בְּנֵי אַהֲרֹן הַכֹּהֲנִים אֶת הַדָּם] זו קבלת הדם נפקא לן במסכת חגיגה (דף יא,א) שהיא עבודה; ומיהו שמאל איכא למימר דלא פסיל, דהא לא כתב בה כהונה בהדיא
- ^ אלמא כשירה בשמאל
- ^ דבגופו של מזבח קמיירי
- ^ מי שזכה להעלות לכבש הראש והרגל - מקבל מיד המנתח את הראש בימינו ואת רגל הימנית של תמיד מקבל בשמאלו
- ^ ומקום חתך לפנים כלפי כהן, וכן נאה
- ^ הולכת אברים
- ^ שאין כפרה אלא בדם והוא עצמו שלא הוקטרו אבריו כשר
- ^ אימא לא נתכשר בשמאל