ביאור:בבלי כתובות דף מח
הבהרה: | ||
---|---|---|
|
זרעים:
ברכות
מועד:
שבת
עירובין
פסחים
יומא
סוכה
ביצה
ראש השנה
תענית
מגילה
מועד קטן
חגיגה
נשים:
יבמות
כתובות
נדרים
נזיר
סוטה
גיטין
קידושין
נזיקין:
בבא קמא
בבא מציעא
בבא בתרא
סנהדרין
מכות
שבועות
ע"ז
הוריות
קדשים:
זבחים
מנחות
חולין
בכורות
ערכין
תמורה
כריתות
מעילה
תמיד
טהרות:
נידה
מסכת כתובות:
ב
ג
ד
ה
ו
ז
ח
ט
י
יא
יב
יג
יד
טו
טז
יז
יח
יט
כ
כא
כב
כג
כד
כה
כו
כז
כח
כט
ל
לא
לב
לג
לד
לה
לו
לז
לח
לט
מ
מא
מב
מג
מד
מה
מו
מז
מח
מט
נ
נא
נב
נג
נד
נה
נו
נז
נח
נט
ס
סא
סב
סג
סד
סה
סו
סז
סח
סט
ע
עא
עב
עג
עד
עה
עו
עז
עח
עט
פ
פא
פב
פג
פד
פה
פו
פז
פח
פט
צ
צא
צב
צג
צד
צה
צו
צז
צח
צט
ק
קא
קב
קג
קד
קה
קו
קז
קח
קט
קי
קיא
קיב | הדף במהדורה הרגילה
עמוד א (דלג לעמוד ב)
אודות הגמרא המבוארת באדיבות "גמרא נוחה"
|
רבי אליעזר בן יעקב אומר: 'שארה כסותה': לפום שארה תן כסותה: שלא יתן לה לא של ילדה לזקינה ולא של זקינה לילדה [1]; 'כסותה ועונתה': לפום עונתה תן כסותה [2]: שלא יתן חדשים בימות החמה ולא שחקים בימות הגשמים [3].'
תני רב יוסף: שארה - זו קרוב בשר: שלא ינהג בה מנהג פרסיים שמשמשין מטותיהן בלבושיהן.
מסייע ליה לרב הונא, דאמר רב הונא: האומר "אי אפשי אלא אני בבגדי והיא בבגדה" - יוציא ונותן כתובה.
רבי יהודה אומר אפילו עני שבישראל [לא יפחות משני חלילין ומקוננת]:
מכלל דתנא קמא סבר הני לא? היכי דמי? אי דאורחה [4] - מאי טעמא דתנא קמא דאמר לא [5]? ואי דלאו אורחה - מאי טעמא דרבי יהודה?
לא, צריכא: כגון דאורחיה דידיה [6] ולאו אורחה דידה: תנא קמא סבר: כי אמרינן עולה עמו ואינה יורדת עמו [7] - הני מילי מחיים [8], אבל לאחר מיתה - לא; ורבי יהודה סבר: אפילו לאחר מיתה.
אמר רב חסדא אמר מר עוקבא: הלכה כרבי יהודה.
ואמר רב חסדא אמר מר עוקבא: מי שנשתטה - בית דין יורדין לנכסיו וזנין [9] ומפרנסין [10] את אשתו ובניו ובנותיו ודבר אחר [11].
אמר ליה רבינא לרב אשי: מאי שנא מהא: דתניא: 'מי שהלך למדינת הים 'ואשתו תובעת מזונות - בית דין יורדין לנכסיו וזנין ומפרנסין את אשתו אבל לא בניו ובנותיו [12] ולא דבר אחר.
אמר ליה: ולא שאני לך בין יוצא לדעת ליוצא שלא לדעת [13]?
מאי דבר אחר?
רב חסדא אמר: זה תכשיט [14].
רב יוסף אמר: צדקה.
מאן דאמר תכשיט [15] – כל שכן צדקה [16]; מאן דאמר צדקה - אבל תכשיט יהבינן לה, דלא ניחא ליה דתינוול [17]! [18]
אמר רב חייא בר אבין אמר רב הונא: מי שהלך למדינת הים ומתה אשתו -בית דין יורדין לנכסיו וקוברין אותה לפי כבודו.
'לפי כבודו' ולא 'לפי כבודה' [19]?
אימא 'אף לפי כבודו'; הא - קא משמע לן: עולה עמו ואינה יורדת עמו ואפילו לאחר מיתה.
אמר רב מתנה: האומר [20] "אם מתה לא תקברוה מנכסיו" - שומעין לו [21].
מאי שנא כי אמר, דנפלי נכסי קמי יתמי - כי לא אמר נמי: נכסי קמי יתמי רמו [22]!?
אלא: האומר "אם מת הוא - לא תקברוהו מנכסיו [23]" - אין שומעין לו: לאו כל הימנו שיעשיר את בניו ויפיל עצמו על הציבור.
משנה:
לעולם היא ברשות האב [24] עד שתכנס
[המשך המשנה]
לרשות הבעל לנשואין [25].
מסר האב לשלוחי הבעל - הרי היא ברשות הבעל.
הלך האב עם שלוחי הבעל או שהלכו שלוחי האב עם שלוחי הבעל - הרי היא ברשות האב.
מסרו שלוחי האב [26] לשלוחי הבעל [27] - הרי היא ברשות הבעל.
גמרא:
מאי לעולם?
לאפוקי ממשנה ראשונה, דתנן [28]: הגיע זמן [29] ולא נישאו [30] - אוכלות משלו ואוכלות בתרומה [31]' - קא משמע לן לעולם'.
מסר האב לשלוחי הבעל הרי היא ברשות הבעל:
אמר רב: מסירתה לכל [32] חוץ מתרומה [33]; ורב אסי אמר: אף לתרומה [34].
איתיביה רב הונא לרב אסי, ואמרי לה חייא בר רב לרב אסי: לעולם היא ברשות האב עד שתכנס לחופה [35]?
אמר להו [36] רב: לאו אמינא לכו 'לא תיזלו בתר איפכא [37]'? יכול לשנויי לכו 'מסירתה זו היא כניסתה לחופה'.
ושמואל אמר: לירושתה [38].
ריש לקיש אמר: לכתובתה [39]. [40]
'כתובתה' - מאי היא? דאי מתה ירית לה [41]? היינו דשמואל!
אמר רבינא: לומר כתובתה מאחר - מנה [42].
רבי יוחנן ורבי חנינא דאמרי תרוייהו: מסירתה לכל, אף לתרומה.
מיתיבי [תוספתא כתובות [43] פרק ד הלכה ד]: הלך האב עם שלוחי הבעל או שהלכו שלוחי האב עם שלוחי הבעל [44], או שהיתה לה חצר בדרך ונכנסה עמו ללין [45], אף על פי שכתובתה בבית בעלה [46], מתה - אביה יורשה. מסר האב לשלוחי הבעל או שמסרו שלוחי האב לשלוחי הבעל או שהיתה לו חצר בדרך ונכנסה עמו לשום נישואין, אף על פי שכתובתה בבית אביה, מתה - בעלה יורשה; במה דברים אמורים [47]? - לירושתה [48], אבל לתרומה - אין אשה אוכלת בתרומה עד שתכנס לחופה!
תיובתא דכולהו [49]!?
תיובתא.
הא גופא קשיא: אמרת נכנסה עמו ללין - טעמא דללין, הא סתמא [50] - לשם נישואין [51]; אימא סיפא נכנסה עמו לשם נישואין, הא סתמא – ללין!
אמר רב אשי: סתמי סתמי קתני [52]: סתם חצר דידה [53] ללין; סתם חצר דידיה לנשואין [54].
תנא: 'מסר האב לשלוחי הבעל וזינתה - הרי זו בחנק [55]' - מנא הני מילי?
אמר רבי אמי בר חמא אמר קרא: (דברים כב כא: והוציאו את הנערָ אל פתח בית אביה וסקלוה אנשי עירה באבנים ומתה כי עשתה נבלה בישראל) לזנות בית אביה [ובערת הרע מקרבך] - פרט לשמסר האב לשלוחי הבעל.
ואימא פרט שנכנסה לחופה ולא נבעלה [56]?
אמר רבא: אמר לי אמי: חופה [57] בהדיא כתיבא [58]: '(דברים כב כג) כי יהיה נערה 'בתולה מאורשה לאיש [ומצאה איש בעיר ושכב עמה]; 'נערה' - ולא בוגרת; 'בתולה' - ולא בעולה; 'מאורשה' - ולא נשואה; מאי נשואה? אילימא נשואה ממש [59] - היינו בתולה ולא בעולה! אלא לאו שנכנסה לחופה ולא נבעלה!
הערות
עריכה- ^ זקינה קשה לה משאוי ואינה יכולה לסבול בגדים רחבים וילדה צריכה בגדים רחבים להתנאות בהם
- ^ לפי העת אם חמה אם צנה
- ^ חדשים חמים הם יותר מן השחקים
- ^ דרך בנות משפחתהּ בכך
- ^ צריך
- ^ לבנות משפחתו עושין כן
- ^ מ'בעולת בעל' נפקא לן: בעלייתו של בעל ולא בירידתו של בעל, בפרק 'אף על פי' (שם.)
- ^ כגון: הוא אומר להניק את בנה, והיא אומרת שלא להניק, ודרך בנות משפחתה להניק בניהם ולא דרך משפחתו
- ^ מזונות
- ^ לבוש וכסות
- ^ לקמן מפרש
- ^ שאינו חייב במזונותיהן בחייו
- ^ יוצא מן המקום לדעת - היה בידו לצוות על מזונות בניו ובנותיו ואשתו, ולא צוה - גילה דעתו שאינו רוצה לזונן; הילכך: אשתו, דמיחייב לה בתנאי כתובה - אשתעבוד ניכסיה; בניו ובנותיו לא! אבל 'נשתטה' - דיצא מן העולם שלא לדעת - מסתמא ניחא ליה שיזונו בניו ובנותיו משלו
- ^ בשמים של אבקת רוכל שהנשים מתקשטות בהם
- ^ לא יהבינן לאשתו
- ^ שאין עלינו לעשות צדקה מנכסיו; ואמתניתא קיימי
- ^ אף על פי שלא צוה בלכתו – עבדינן
- ^ ולי נראה דאדמר עוקבא קיימי, דאמר מי שנשתטה יורדין לנכסיו וזנין כו – ודבר אחר; ואיפכא גרסינן: מאן דאמר צדקה - כל שכן תכשיט; ומאן דאמר תכשיט - אבל צדקה לא; התם היינו טעמא דלא ניחא ליה דתינוול.
- ^ בתמיה: מידי דאורחה ולאו אורחיה מי לא בעי למיעבד לה? הא ודאי אינה יורדת עמו! ואפילו למאן דלית ליה 'עולה עמו' - לאחר מיתה אינה יורדת אית ליה
- ^ בשעת מיתתו
- ^ דכיון דהוא מת בחייה, והיא גובה כתובתה - אינו חייב לקוברה, דתנן (לקמן צה,ב) יורשיה - יורשי כתובתה חייבין בקבורתה
- ^ ופשיטא דאין קבורתה עליהם
- ^ אלא מן הצדקה
- ^ ואם בת ישראל מאורסה לכהן היא - אינה אוכלת בתרומה, וזכאי בה ככל זכות אב בבתו
- ^ כלומר: שתכנס לחופה לשם נשואין, שתהא מסורה לרשות הבעל
- ^ שהיה האב משלחה לו על ידי שלוחיו
- ^ ופגעו בשלוחי הבעל ומסרוה להם
- ^ בפרק 'אף על פי' [כתובות פ"ה מ"ב]
- ^ שנים עשר חדש לבתולה משתבעה הבעל להכין עצמה לנשואין, ולאלמנה שלשים יום
- ^ כגון שעכב החתן או אונס שלו
- ^ אם בת ישראל מאורסת לכהן היא
- ^ ליורשה, וליטמא לה, ולמעשה ידיה ולכל דבר איש באשה - קיימא מסירת שלוחים במקום חופה
- ^ חוץ מאכילת תרומה, דטעמא דידה משום סימפון, כדלקמן בפרק 'אף על פי' (נז,ב)
- ^ ואכתי ורב אסי אמר אף לתרומה: קסבר הא דאמור רבנן 'ארוסה לא תאכל בתרומה' - משום שמא ימזגו לה כוס בבית אביה ותשקה לאחיה ולאחיותיה; והשתא דאין אחיה ואחיותיה אצלה - שרי
- ^ ואוקימנא דהאי לעולם משום אכילת תרומה נקט לה, וקתני עד שתכנס לחופה
- ^ לתלמידו [רב הונא] ובנו
- ^ לא תשיבו בבית המדרש ממשנה הנהפכת לשני צדדים, שיוכל המתרץ לתרץ משמעה אחר דבריו
- ^ הוא דמהניא מסירה: שאם מתה בדרך - בעל יורש נדונייתה; דאף על גב דאמר מר (לקמן נג,א) 'אשתו ארוסה - מתה אינו יורשה', הכא - כיון דמסרהּ - אחולי אחיל אב מהשתא, מחמת קירוב נישואין; אבל לתרומה ולהפרת נדריה שלא בשותפות, ולמציאתהּ - דאינה אלא משום איבה, ואכתי ליכא למיחש להכי - לא מהניא מסירה כי חופה
- ^ הוא דמהניא מסירה
- ^ והשתא קא בעי הש"ס למילתיה:
- ^ בעל את הנדוניא שפסק לה האב
- ^ לשוייה 'אלמנה מן הנשואין', שלא תיקנו לה חכמים אלא מנה מן הכונסה אחרי כן
- ^ ליברמן
- ^ אין מסירתו [לשלוחיו] מסירה
- ^ עם בעלה ללון כשאר לינה בדרך בעלמא ולא לשם נשואין
- ^ מטלטלין שייחד אביה לנדונייתה
- ^ שמסירתה לשלוחים הוו נשואין
- ^ להא מילתא לחודא הוא דהויא נשואין
- ^ הנך דפליגי אדשמואל
- ^ אם נכנסה ושהתה עמו סתם
- ^ אמרינן 'נשואין נינהו'; וזו היא כניסת חופתהּ, ואף על פי שלא נבעלה - הוי נשואין
- ^ הא דקתני נכנסה עמו ללון - לא שפירשה "ללון אני נכנסת, ולא לשם נשואין"; והא דקתני נכנסה עמו לנשואין - לא שפירשה "לנשואין אני נכנסת"; אלא זו וזו שנכנסה סתם, ותנא הוא דקאמר
- ^ דהיכא דחצר שלה - סתם כניסתה לא לנשואין הן, אלא
- ^ והיכא דחצר שלו - סתם כניסתה לשם נשואין
- ^ כנשואה, ולא בסקילה כארוסה
- ^ דייך אם מיעטת כגון זו, דלא תימא 'נערה בתולה כתיב גבי סקילה, והא אכתי בתולה הואי, אבל זו - שאף לחופה לא נכנסה - לא מיעטה הכתוב, ואכתי בית אביה קרינא ביה'
- ^ בלא בעילה
- ^ דלאו בסקילה היא, וכי איצטריך האי - למסירה
- ^ שנכנסה לחופה ונבעלה