ביאור:בבלי כתובות דף נה
הבהרה: | ||
---|---|---|
|
זרעים:
ברכות
מועד:
שבת
עירובין
פסחים
יומא
סוכה
ביצה
ראש השנה
תענית
מגילה
מועד קטן
חגיגה
נשים:
יבמות
כתובות
נדרים
נזיר
סוטה
גיטין
קידושין
נזיקין:
בבא קמא
בבא מציעא
בבא בתרא
סנהדרין
מכות
שבועות
ע"ז
הוריות
קדשים:
זבחים
מנחות
חולין
בכורות
ערכין
תמורה
כריתות
מעילה
תמיד
טהרות:
נידה
מסכת כתובות:
ב
ג
ד
ה
ו
ז
ח
ט
י
יא
יב
יג
יד
טו
טז
יז
יח
יט
כ
כא
כב
כג
כד
כה
כו
כז
כח
כט
ל
לא
לב
לג
לד
לה
לו
לז
לח
לט
מ
מא
מב
מג
מד
מה
מו
מז
מח
מט
נ
נא
נב
נג
נד
נה
נו
נז
נח
נט
ס
סא
סב
סג
סד
סה
סו
סז
סח
סט
ע
עא
עב
עג
עד
עה
עו
עז
עח
עט
פ
פא
פב
פג
פד
פה
פו
פז
פח
פט
צ
צא
צב
צג
צד
צה
צו
צז
צח
צט
ק
קא
קב
קג
קד
קה
קו
קז
קח
קט
קי
קיא
קיב | הדף במהדורה הרגילה
עמוד א (דלג לעמוד ב)
אודות הגמרא המבוארת באדיבות "גמרא נוחה"
|
לשבח [1], לשבועה [2] ולשביעית [3], ולכותב כל נכסיו לבניו [4]; לגבות מן הקרקע [5] ומן הזיבורית [6]; וכל זמן שהיא בבית אביה [7] ולכתובת בנין דכרין [8].
איתמר [9]: כתובת בנין דכרין:
פומבדיתא אמרי לא טרפא ממשעבדי: ירתון תנן [10]; בני מתא מחסיא אמרי טרפא ממשעבדי, 'יסבון' [11] תנן.
והלכתא: לא טרפא ממשעבדי, 'ירתון' תנן.
[12] מטלטלי [13] ואיתנהו בעינייהו [14] בלא שבועה [15]; ליתנהו בעינייהו [16]:
פומבדיתא אמרי בלא שבועה [17], בני מתא מחסיא אמרי בשבועה.
והלכתא בלא שבועה.
ייחד לה ארעא בארבעה מצרנהא [18] בלא שבועה [19]; בחד מצרא:
פומבדיתא אמרי בלא שבועה, בני מתא מחסיא אמרי בשבועה [20].
והלכתא בלא שבועה.
אמר לעדים "כתבו וחתמו [21] והבו ליה", קנו מיניה - לא צריך אימלוכי ביה [22]; לא קנו מיניה:
פומבדיתא אמרי לא צריך אימלוכי ביה, בני מתא מחסיא אמרי צריך אימלוכי ביה.
והלכתא צריך אימלוכי ביה.
ר' אלעזר בן עזריה וכו' [מן הנשואין גובה את הכל, מן האירוסין: בתולה גובה מאתים ואלמנה מנה, שלא כתב לה [23] אלא על מנת לכונסה]:
איתמר: רב ורבי נתן: חד אמר הלכה כרבי אלעזר בן עזריה, וחד אמר אין הלכה כרבי אלעזר בן עזריה.
תסתיים דרבי נתן - הוא דאמר הלכה כרבי אלעזר בן עזריה, דשמעינן ליה לרבי נתן דאזיל בתר אומדנא [24] דאמר רבי נתן הלכה כרבי שמעון שזורי במסוכן [25]
ובתרומת מעשר של דמאי [26]; ורב לא אזיל בתר אומדנא.
והא איתמר: מתנת שכיב מרע [27] שכתוב בה קנין [28] - בבי רב משמיה דרב אמרי 'ארכביה אתרי רכשי' [29]
ושמואל אמר: לא ידענא מאי אידון בה.
בבי רב משמיה דרב אמרי 'ארכביה אתרי רכשי': הרי היא כמתנת בריא והרי היא כמתנת שכיב מרע: הרי היא כמתנת בריא [30]: דאם עמד [31] - אינו יכול לחזור בו [32]; הרי היא כמתנת שכיב מרע, שאם אמר "הלואתי לפלוני" - הלואתו לפלוני [33]; ושמואל אמר 'לא ידענא מאי אידון בה' - שמא לא גמר להקנותו אלא בשטר [34], ואין שטר לאחר מיתה [35]!
הערות
עריכה- '^ שאמרו בבכורות (פ"ח מ"ט; נא,ב): אין הבכור נוטל פי שנים בשבח ששבחו הנכסים לאחר מיתת אביהן, ולא האשה בכתובתה', ותוספת נמי לא גביא משבח ששבחו נכסים לאחר מיתת בעלה
- ^ לכל מילי דשייכא לישבע על הכתובה, כגון הנפרעת שלא בפניו, ועד אחד מעידה שהיא פרועה; והנפרעת מנכסים משועבדים ומנכסי יתומים, דתנן בפרק 'הכותב' (לקמן פז,א) דבעו שבועה - אף תוספת נמי בעי שבועה, ואף על גב דפוגמת בהאי כללא איתיה - איצטריך למינקטיה בהדיא לאשמועינן דפגימת תוספת מהניא להשביעה, כפגימת כתובה
- ^ שאין שביעית משמטת כתובה כשאר שטרות אלא אם כן פגמה וְזָקפה, כדאמרינן במסכת גיטין (יח,א) - ותוספת נמי לא משמט
- ^ וכתב לאשתו קרקע כל שהוא - אבדה כתובתה, כדאיתא ב'יש נוחלין' (בבא בתרא קלב) ותוספת ככתובה
- ^ אין כתובה נגבית אלא מן הקרקע
- ^ כדתנן ב'הניזקין' (גיטין מח ב), וכן תוספת
- '^ תנן ב'הנושא' (לקמן פ"יב מ"ד; קד,א): כל זמן שהיא בבית בעלה במשך אלמנותה גובה כתובתה לעולם, וכל זמן שהיא בבית אביה, שלא היו עובדים אותה היתומים ולא זנין אותה - גובה כתובתה עד כ"ה שנים; ואם שתקה יתר על כן יום אחד – מחלתה, וכן תוספת
- ^ כשם שנוטלים נדוניית אבי אמם ומנה מאתים - כך נוטלים תוספת
- ^ 'איתמר' גרס ולא גרס 'דאיתמר'
- ^ 'אינון ירתון כסף כתובתיך'; וירושה לא טרפא לקוחות
- ^ לשון בעל חוב
- ^ המייחד
- ^ לכתובת אשתו, ומת
- ^ והן בעין, והיא נפרעת מהן - נוטלתן
- ^ דטעמא מאי אמור רבנן 'מנכסי יתומין לא תפרע אלא בשבועה' - דחיישינן דלמא צררי אתפסה, והכא [הנכסים שייחד לה] היינו צררי דאתפסה
- ^ כגון שאבדו
- ^ דכיון דאבוד הני - לא אתפסה אחריני, וכל נכסיו אחראין לכתובתה, ונפרעת מן הקרקעות
- ^ שייחד לה קרקע וכתב לה בארבעה המצרים שלה בחייו לעשותה אפותיקי לכתובתה, ומת - נפרעת הימנה
- ^ דודאי תו לא מתפיס לה צררי אחריני
- ^ דכיון דלא כתב לה ארבעה המצרים - אין זו סמיכה לסמוך עליה, והרי היא כמי שלא ייחד, ואיכא למיחש לצררי
- ^ כגון מתנת קרקע
- ^ אם עדיין עומד בדבורו שיכתבו לו; דכיון דקנו ממנו - סתם קנין לכתיבה עומד
- ^ תוספת דמדעתו
- ^ אומד הדעת: בדבר שאינו מפורש אומדין בית דין ואומרים: סתם איניש - להכי איכוון, דלא כותב לה ממונו חנם אלא לחיבת ביאה
- '^ במסכת גיטין (פ"ו מ"ה; סה,ב): המפרש והיוצא בשיירא ואומר "כתבו גט לאשתו" - אף על פי שלא אמר 'תנו' - הרי אלו יכתבו ויתנו, דמחמת טרדתו שהוא בהול על נפשו לא הספיק לגמור דבריו, ומעיקרא לכתבו ותנו נתכוון; רבי שמעון שזורי אומר: אף המסוכן = הגוסס; והיינו 'בתר אומדן דעתא' דאמרינן: לא אמר "כתבו" אלא שיתנו; הואיל ומסוכן הוא - לא נתכוון לצחק בה
- '^ משנה היא במסכת דמאי (פ"ד מ"א): תרומת מעשר של דמאי שחזרה למקומה ואסרה את החולין משום מדומע: רבי שמעון שזורי אומר: אף בחול שואלו לעם הארץ שלקח הימנו הפירות הללו, ואוכלן על פיו: אם אמר "הפרשתי מעשרותיו כראוי עד שלא מכרתים לך" - סומך עליו, דהואיל ומדרבנן הוא - הימנוהו רבנן במקום פסידא כי הכא, שאין לו תקנה לחזור ולהפריש, אלא למוכרה לכהנים בדמי תרומה, והפסד הוא לו; האי דנקט אף בחול - משום דקתני התם מילתא אחריתי, ויש בה חילוק: דבשבת שואלו ואוכלו על פיו, מפני עונג שבת; ולמוצאי שבת לא יאכל עד שיעשר
- ^ מתנת שכיב מרע אינה צריכה קנין שתקנו חכמים שדבריו ככתובים וכמסורים שלא תטרף דעתו עליו
- ^ ואם כתוב בה קנין
- ^ כמו רֹכבי הרכש (אסתר ח, פסוקים י,יד) – כלומר: נתן בה שתי כחות על ידי שכתוב בה, כדקציר ורמי בערסיה; וכל לשון שכיב מרע נתן בה כח שכיב מרע, ועל ידי קנין שכתוב בה, שאינו נוהג אלא בבריא - נתן בה כח בריא;
- ^ והשתא מפרש להו 'כח מתנת בריא':
- ^ מחוליו
- ^ משאינו כן בשכיב מרע
- ^ והרי היא כמתנת שכיב מרע שאין במתנת בריא אפילו בקנין, שאם כתב במתנה "זו הלואתי שהלויתי לפלוני" - נתונה לפלוני זה הלואתו לפלוני, ואילו גבי בריא - משום קנין לא קני ביה, שאין מטבע נקנה בחליפין אלא אגב קרקע, כדאמרינן ב'הזהב' (בבא מצעיא מו,א) וְזֶה קנה אם מת - לא מחמת קנין אלא מחמת דברי שכיב מרע
- ^ שמא להכי כתב בה קנין: דלא גמר להקנותו מתנה זו על ידי דברי שכיב מרע שהן ככתובים ומסורים דמי אלא על ידי כתיבה וקנין כבריא, דסתם קנין - לכתיבה עומד
- ^ ושטר שכיב מרע אינו קונה מחייםף שהרי אין דעתו ליתן כלום אלא לאחר מיתה; ואפילו לרבי יוסי דאמר (גיטין עב א ועוד) 'זמנו של שטר מוכיח עליו' - הני מילי בבריא הכותב נכסיו לבנו לאחר מותו, דדעתו לאקנויי גוף הקרקע מהיום ופירות לאחר מיתה, אבל זה - אין דעתו ליתן בחייו כלום, וכיון דמית - תו לא מצי לאקנויי מידי דהא ליתיה דליקני ניהליה; ושמעינן מיהת דרב בתר אומדנא אזיל: שאומד דעתו של זה דלארכביה אחרי רכשי עבד; ואף על פי שלא פירש - מפיק רב ממונא בהכי