ביאור:בבלי כתובות דף ו
הבהרה: | ||
---|---|---|
|
זרעים:
ברכות
מועד:
שבת
עירובין
פסחים
יומא
סוכה
ביצה
ראש השנה
תענית
מגילה
מועד קטן
חגיגה
נשים:
יבמות
כתובות
נדרים
נזיר
סוטה
גיטין
קידושין
נזיקין:
בבא קמא
בבא מציעא
בבא בתרא
סנהדרין
מכות
שבועות
ע"ז
הוריות
קדשים:
זבחים
מנחות
חולין
בכורות
ערכין
תמורה
כריתות
מעילה
תמיד
טהרות:
נידה
מסכת כתובות:
ב
ג
ד
ה
ו
ז
ח
ט
י
יא
יב
יג
יד
טו
טז
יז
יח
יט
כ
כא
כב
כג
כד
כה
כו
כז
כח
כט
ל
לא
לב
לג
לד
לה
לו
לז
לח
לט
מ
מא
מב
מג
מד
מה
מו
מז
מח
מט
נ
נא
נב
נג
נד
נה
נו
נז
נח
נט
ס
סא
סב
סג
סד
סה
סו
סז
סח
סט
ע
עא
עב
עג
עד
עה
עו
עז
עח
עט
פ
פא
פב
פג
פד
פה
פו
פז
פח
פט
צ
צא
צב
צג
צד
צה
צו
צז
צח
צט
ק
קא
קב
קג
קד
קה
קו
קז
קח
קט
קי
קיא
קיב | הדף במהדורה הרגילה
עמוד א (דלג לעמוד ב)
אודות הגמרא המבוארת באדיבות "גמרא נוחה"
|
או הלכה כרבי שמעון [1]?
איתמר: בבי רב אמרי: רב שרי ושמואל אסר; בנהרדעא [2] אמרי: רב אסר ושמואל שרי!
אמר רב נחמן בר יצחק: וסימניך [3] אלו מקילין לעצמן ואלו מקילין לעצמן [4]!
ורב שרי [5]? והאמר רב שימי בר חזקיה משמיה דרב: 'האי מסוכריא דנזייתא [6] אסור להדוקה [7] ביומא טבא'!
בההוא - אפילו רבי שמעון מודה, דאביי ורבא, דאמרי תרוייהו: מודה רבי שמעון בפסיק רישיה ולא ימות [8].
והא אמר רב חייא בר אשי אמר רב: 'הלכה כרבי יהודה [9]' ורב חנן בר אמי אמר שמואל: 'הלכה כרבי שמעון'? ורב חייא בר אבין מתני לה בלא גברי [10]: 'רב אמר הלכה כרבי יהודה ושמואל אמר הלכה כרבי שמעון'!?
לעולם רב כרבי יהודה סבירא ליה; להך לישנא דאמר 'דם מיפקד פקיד' [11] - מקלקל הוא אצל הפתח [12]; להך לישנא דאמר 'דם חבורי מיחבר; - מקלקל בחבורה הוא [13].
מתיב רב חסדא [נדה פ"י מ"א]: תינוקת שלא הגיע זמנה לראות [14] ונשאת: בית שמאי אומרים: נותנין לה ארבעה לילות [15], ובית הלל אומרים: עד שתחיה המכה [16]; הגיע זמנה לראות [17] ונשאת: בית שמאי אומרים: נותנין לה לילה הראשון [18] ובית הלל אומרים: עד מוצאי שבת ארבעה לילות
מאי לאו [19] דאי לא בעל [20] מצי בעיל [21], אפילו בשבת [22]!
אמר רבא: לא, לבר משבת.
אמר ליה אביי: והא עד מוצאי שבת ארבעה לילות קתני [23]?
אלא אמר רבא: כשבעל.
אי כשבעל [24] - מאי קא משמע לן? [25]
קא משמע לן דשרי למיבעל בשבת, כדשמואל, דאמר שמואל: פירצה דחוקה מותר ליכנס בה בשבת ואף על פי שמשיר צרורות [26].
מתיב רב יוסף [ברכות פ"ב מ"ה]: חתן פטור מקרית שמע לילה הראשון עד מוצאי שבת אם לא עשה מעשה - מאי לאו [27] - [28] דטריד [29], דבעי למיבעל [30]!?
אמר ליה אביי: לא, דטריד דלא בעיל [31].
אמר ליה רבא: ומשום טירדא פטור? [32] אלא מעתה טבעה ספינתו בים הכי נמי דפטור? וכי תימא הכי נמי - והאמר רבי אבא בר זבדא אמר רב: אָבֵל חייב בכל המצות האמורות בתורה חוץ מן התפילין, שנאמר בהן פאר [33]!?
אלא אמר רבא [34]: תנאי היא [35]: דתנא חדא אם לא עשה מעשה בראשון - פטור [36] אף בשני, בשני - פטור אף בשלישי, ותניא אידך ראשון ושני פטור, שלישי חייב [37]!
ואביי [38]: התם [39] נמי בטירדא פליגי [40].
והני תנאי כי הני תנאי, דתניא: הכונס את הבתולה לא יבעול בתחלה בשבת; וחכמים מתירין.
מאן חכמים?
אמר רבה: רבי שמעון היא, דאמר 'דבר שאין מתכוין מותר'.
אמר ליה אביי: והא 'מודה רבי שמעון בפסיק רישיה ולא ימות'?
אמר ליה: לא כהללו בבליים שאין בקיאין בהטייה [41] אלא יש בקיאין בהטייה [ואם כן אין כאן פסיק רישא].
לשאינו בקי.
יאמרו 'בקי מותר [44], שאינו בקי אסור'.
רוב בקיאין הן [45].
אמר ליה רבא בר רב חנן לאביי: אלא מעתה, שושבינין למה [46]? מפה למה [47]?
[’וליטעמיך' לא גרסינן, אלא הכי גרסינן: 'שושבינין למה מפה למה’]
אמר ליה: התם - שמא יראה ויאבד [48].
מתיב רבי אמי: 'המפיס מורסא [49] בשבת - אם לעשות לה פה [50] - חייב [51], ואם להוציא ממנה ליחה -
הערות
עריכה- ^ דמקלקל בחבורה חייב, כיון דתימצי לומר הלכה כרבי יהודה בדבר שאין מתכוין, דאסור
- ^ מקומו של שמואל
- ^ שלא תטעה להחליף שמעתתא דבי רב לנהרדעא ודנהרדעא לדבי רב
- ^ דבי רב, שצריכים לעשות כדברי רבן, אומרים שרבן התיר; ונהרדעא, העושים כשמואל רבן, אומרים שמואל התיר
- ^ בתמיה! אלמא דבר שאין מתכוין מותר סבירא ליה
- ^ סתימת נקב גיגית: שמוציאין השֵׁכָר דרך הנקב וסותמין אותו בבלאי בגדים
- ^ משום סחיטה
- ^ אבל כאן יש שבקיאים בהטייה, כדלקמן
- ^ באין מתכוין
- ^ בלא אמוראי אליבא דרב ואליבא דשמואל, אלא רב ושמואל גופייהו
- ^ והאיסור משום פתח הוא
- ^ ובמקלקל מודה רבי יהודה
- ^ ורב סבר לה כרבי יהודה אף במקלקל בחבורה לקולא, דקא פטר בה רבי יהודה
- ^ במסכת נדה אמר אימתי הגיע זמנה לראות: משיגיעו ימי הנעורים
- ^ שכל דמים שתראה בהן מחמת תשמיש מחזקינן להו בדם בתולים
- ^ כל זמן שאינה משמשת בלא דם - לא חיתה המכה
- ^ ולא ראתה
- ^ אפילו לבעילות הרבה
- ^ הנך ארבעה לילות עד מוצאי שבת דקתני - להכי תני להו:
- ^ בעילה גמורה
- ^ וכל דם שהוא מוציא תמיד בהערותיו הוו דם בתולים
- ^ ושמעינן מינה נמי דמותר לבעול בחבורה בשבת
- ^ ולא משכחת ליה לבר משבת, דהא ברביעי ניסת ויש כאן לילי חמישי וששי ושבת ומוצאי שבת
- ^ ולא אתא לאורויי לן אלא היתר דם בתולים האי דנקט עד מוצאי שבת
- ^ ליתני 'נותנין לה ארבעה לילות'?! על כרחך משום בעילת שבת נקט לה!
- ^ והאי נמי דלמא מחבל פורתא, ומספיקא לא אסרינן ליה
- ^ האי דפטר ליה מקרית שמע בלילי שבת
- ^ משום
- ^ במצוה
- ^ והעוסק במצוה פטור מן המצוה
- ^ מצטער שלא בעל
- ^ בתמיה: ומשום צער פטור מאחר שאינו מחשב לעסוק במצוה?
- ^ פארך חבוש עליך (יחזקאל כד יז), ואָבֵל מעולל בעפר קרנו וראשו, ואין זה פאר לתפילין
- ^ ודאי לא מצית לתרוצי הא דחתן פטור מקרית שמע - משום דלא מצי בעיל, דאם כן לא הוה פטור, דהא לא טריד בדבר מצוה!
- ^ בעילת חבורה בשבת, ומאן דאסר לבעול בשבת כתנאי אמרה לשמעתיה: דאיכא תנא אחרינא דאסר למיבעל
- ^ מקרית שמע
- ^ דשבת הוא ואסור לבעול
- ^ אמר לך
- ^ הנך תנאי
- ^ והאי דפטר ליה מקרית שמע - לאו משום דשרי למיבעל, אלא קסבר המצטער צער של מצוה פטור מקריאת שמע, ולא דמי לאָבֵל דטריד טירדא דרשות, שאין צערו מצוה אף על פי שאבילותו מצוה; ומאן דמחייב סבר טירדא לא פטר [ורבא אמר דבמותר לבעול פליגי]
- ^ שמטין לצדדין ואין מוציאים דם
- ^ דבקיאים
- ^ מהו טרדו להפטר מקרית שמע
- ^ לבעול בשבת, דלא פסיק רישיה ולא ימות הוא
- ^ הילכך סתמא לאו 'פסיק רישיה ולא ימות' הוא
- ^ מאחר שיש בקיאין לבעול בלא דם, הא דתניא (לקמן יב,א): היו מעמידין להן שני שושבינין, אחד לו ואחד לה, כדי למשמש את החתן ואת הכלה כלומר: לבקר אחריהם שלא ינהגו בה רמאות בטענת בתולים, ואי בקיאין בהטייה - מה שושבינין מועילין
- ^ לברר את הבתולים
- ^ שמא לא יטה ויוציא דם ויאבדנו ויאמר "לא מצאתי דם"; דאילו בהטייה - אם בא לטעון - תאמר לו: "עדיין בתולה אני"
- ^ הפותח פה נפח, שקורין קלו"ג
- ^ שמתכוין ליפותה ולהיות לה פתח זה ליום מחר
- ^ שהוא מתקן פתח, וחייב משום בונה, דאשכחן בנין בבעלי חיים, דכתיב ויבן... את הצלע (בראשית ב כב)!