ביאור:משנה נידה פרק ח
הבהרה: | ||
---|---|---|
|
- זרעים: ברכות פאה דמאי כלאים שביעית תרומות מעשרות מעשר שני חלה ערלה בכורים
- מועד: שבת ערובין פסחים שקלים יומא סוכה ביצה ראש השנה תענית מגילה מועד קטן חגיגה
- נשים: יבמות כתובות נדרים נזיר סוטה גיטין קידושין
- נזיקין: בבא קמא בבא מציעא בבא בתרא סנהדרין מכות שבועות עדיות עבודה זרה אבות הוריות
- קדשים: זבחים מנחות חולין בכורות ערכין תמורה כריתות מעילה תמיד מדות קנים
- טהרות: כלים אהלות נגעים פרה טהרות מקואות נידה מכשירין זבים טבול יום ידים עוקצין
מסכת נידה: א ב ג ד ה ו ז ח ט י
דם יבש וישן
עריכהחטיבה I: כתמי דם יבשים
עריכה(א) הָרוֹאָה כֶתֶם עַל בְּשָׂרָהּ, כְּנֶגֶד בֵּית תָּרְפָּהּ - טְמֵאָה.
המשנה מונה את האיברים שעלולים להיות כנגד בית התורפה של האשה, שהיא יושבת עליהם לעיתים: עקב הרגל או הבוהן שבה, כף הרגל או השוק, תחתית החלוק או השרוול או הסדין והשמיכה. בתוספתא ו, יב, מנויים בגדים נוספים הנוגעים בבית התורפה. |
- וְשֶׁלֹּא כְנֶגֶד בֵּית תָּרְפָּהּ - טְהוֹרָה.
- עַל עֲקֵבָהּ וְעַל רֹאשׁ גֻּדָּלָהּ שלפעמים יושבת עליהם - טְמֵאָה.
- עַל שׁוֹקָהּ וְעַל פַּרְסוֹתֶיהָ: מִבִּפְנִים - טְמֵאָה, וּמִבַּחוּץ - טְהוֹרָה.
רָאָת עַל חֲלוּקָהּ: מִן הֶחָגוֹר וּלְמַטָּן - טְמֵאָה; מִן הֶחָגוֹר וּלְמַעְלָן - טְהוֹרָה.
רָאָת עַל בֵּית יָד שֶׁלֶּחָלוּק: אִם מַגִּיעַ כְּנֶגֶד בֵּית תָּרְפָּהּ - טְמֵאָה, וְאִם לָאו - טְהוֹרָה.
הָיְתָה פוֹשְׁטַתּוּ וּמִתְכַּסָּה בוֹ בַלַּיְלָה: כָּל מָקוֹם שֶׁיִּמָּצֵא בוֹ דָם - טָמֵא, מִפְּנֵי שֶׁהוּא חוֹזֵר.
- וְכֵן בַּפָּלְיוֹן pallíon: סדין המשמש כמעיל וכשמיכה
חטיבה II: תולה
עריכה(ב) וְתוֹלָה בְכָל דָּבָר שֶׁהִיא יְכוּלָה לִתְלוֹת:
לעניין שחיטת העוף, ראו תוספתא מקואות ב, ז, ולקמן ט, ג,שאם היו כמה נשים ולא כולן יכולות לתלות בעוף - כולן טמאות מספק. האם תליה בדם של כינה תלויה בכך שהרגה אותה או שיתכן שהכינה נמעכה בלי שהאשה תרגיש? – מחלוקת ת"ק ור' חנינא. בתוספתא ז, ג תומך רשב"ג בר' חנינא. וראו תוספתא ג, א, שלדעת ר' חנינא אין הכתמים מטמאים למפרע, כי אפילו אם לא תלתה כתמה באחרים היא יכולה לתלות אותו בכך שזה עתה דיממה. |
- שָׁחֲטָה בְהֵמָה, חַיָּה וָעוֹף, וְנִתְעַסְּקָה בִכְתָמִין, אוֹ שֶׁיָּשְׁבָה בְצַד הָעֲסוּקִין בָּהֶן.
- הָרְגָה מַאֲכֹלֶת כינה או יתוש - הֲרֵי זוֹ תוֹלָה בָהּ.
עַד כַּמָּה הִיא תּוֹלָה? מה גודל הכתם המקסימלי שמתקבל מהריגת כינה מלאה דם?
- רְבִּי חֲנִינָא בֶן אַנְטִיגְנָס אוֹמֵר: עַד כַּגְָּרִיס שֶׁלַּפּוּל, אַף עַל פִּי שֶׁלֹּא הָרְגָה, וְתוֹלָה בִּבְנָהּ וּבְבַעְלָהּ שהם הרגו את המאכולת
אִם יֶשׁ מַכָּה, וְהִיא יְכוּלָה לְהִגָּלַע וּלְהוֹצִיא דָּם - הֲרֵי זוֹ תוֹלָה בָהּ.
(ג) מַעֲשֶׂה בְאִשָּׁה אַחַת שֶׁבָּאת לִפְנֵי רְבִּי עֲקִיבָה, אָמְרָה לּוֹ: "רָאִיתִי כֶתֶם."
הדגמה לנאמר לעיל "אם יש מכה..." וראו תוספתא ו, יא, שחכמים תלו גם בדברים נוספים כגון שרף של עץ או תחבושת. |
- אָמַר לָהּ: "שֶׁמֵּא מַכָּה הָיְתָה בִּיךְ?" - אָמְרָה לוֹ: "הִין, וְחָיָת."
- "אוֹ שֶׁמֵּא יְכוֹלָה הִיא לְהִגָּלַע, וּלְהוֹצִיא דָּם?" - אָמְרָה לוֹ: " הִין."
וְטִהֲרָהּ רְבִּי עֲקִיבָה.
רָאָה תַלְמִידִים מִסְתַּכְּלִים זֶה בָזֶה. אָמַר לָהֶם: "מַה לַּדָּבָר, קָשֶׁה בְעֵינֵיכֶם?
- שֶׁלֹּא אָמְרוּ חֲכָמִים בַּדָּבָר לְהַחְמִיר, אֶלָּא לְהָקֵל,
- שֶׁנֶּאֱמַר: (ויקרא טו יט) "וְאִשָּׁה כִי תִהְיֶה זָבָה, דָם יִהְיֶה זֹבָהּ בִּבְשָׂרָהּ", וְלֹא כֶתֶם.
חטיבה III: תליית דם על העד
עריכה(ד) עֵד שֶׁהוּא נָתוּן תַּחַת הַכַּר, וְנִמְצָא עָלָיו דָּם,
ממה התלכלך העד? – אם הכתם עגול – כנראה מכינה. אם הוא מוארך – כנראה מהניגוב שלה, וראו תוספתא ז, ד. |
- אִם עָגֹל - טָהוֹר, אִם מָשׁוּךְ - טָמֵא.
- דִּבְרֵי רְבִּי אֶלְעָזָר בִּרְבִּי צָדוֹק.