קטגוריה:בראשית יא ד
נוסח המקרא
ויאמרו הבה נבנה לנו עיר ומגדל וראשו בשמים ונעשה לנו שם פן נפוץ על פני כל הארץ
וַיֹּאמְרוּ הָבָה נִבְנֶה לָּנוּ עִיר וּמִגְדָּל וְרֹאשׁוֹ בַשָּׁמַיִם וְנַעֲשֶׂה לָּנוּ שֵׁם פֶּן נָפוּץ עַל פְּנֵי כָל הָאָרֶץ.
וַיֹּאמְר֞וּ הָ֣בָה ׀ נִבְנֶה־לָּ֣נוּ עִ֗יר וּמִגְדָּל֙ וְרֹאשׁ֣וֹ בַשָּׁמַ֔יִם וְנַֽעֲשֶׂה־לָּ֖נוּ שֵׁ֑ם פֶּן־נָפ֖וּץ עַל־פְּנֵ֥י כׇל־הָאָֽרֶץ׃
וַ/יֹּאמְר֞וּ הָ֣בָ/ה׀ נִבְנֶה־לָּ֣/נוּ עִ֗יר וּ/מִגְדָּל֙ וְ/רֹאשׁ֣/וֹ בַ/שָּׁמַ֔יִם וְ/נַֽעֲשֶׂה־לָּ֖/נוּ שֵׁ֑ם פֶּן־נָפ֖וּץ עַל־פְּנֵ֥י כָל־הָ/אָֽרֶץ׃
תרשים של הפסוק מנותח תחבירית על-פי הטעמים
פרשנות
- פרשנות מסורתית:
תרגום
אונקלוס (תאג'): | וַאֲמַרוּ הַבוּ נִבְנֵי לַנָא קַרְתָּא וּמִגְדְּלָא וְרֵישֵׁיהּ מָטֵי עַד צֵית שְׁמַיָּא וְנַעֲבֵיד לַנָא שׁוֹם דִּלְמָא נִתְבַּדַּר עַל אַפֵּי כָּל אַרְעָא׃ |
אונקלוס (דפוס): | וַאֲמַרוּ הָבוּ נִבְנֵי לָנָא קַרְתָּא וּמַגְדְּלָא וְרֵישֵׁיהּ מָטֵי עַד צֵית שְׁמַיָּא וְנַעְבֵּיד לָנָא שׁוּם דִּלְמָא נִתְבַּדַּר עַל אַפֵּי כָל אַרְעָא׃ |
ירושלמי (יונתן): | וַאֲמָרוּ הָבוּ נִבְנֵי לָנָא קַרְתָּא וּמִגְדְלָא וְרֵישֵׁיהּ מָטֵי עַד צֵית שְׁמַיָא וְנַעֲבֵד לָנָא סִגְדוּ בְּרֵישֵׁיהּ וְנִשְׁוֵי חַרְבָּא בִּידֵהּ וּתְהֵי עַבְדָא לְקִיבְלֵהּ סִדְרֵי קְרָבָא קָדָם עַד לָא נִתְבַּדַר מֵעִלַוֵי אַנְפֵּי אַרְעָא: |
ירושלמי (קטעים): | וְאָמְרִין אִתוּן כְּעַן וְנִבְנֵי לָנָא קִרְיָיא וּמִגְדַל וְרֵישֵׁיהּ מַמְטֵי עַד צֵית שְׁמַיָא וְנַעֲבֵּיד לָן בְּגַוֵיהּ בֵּית סְגִידוּ בְּרֵאשֵׁיהּוְנִתַּן חַרְבָּא בְּגוֹ יְדֵיהּ וּתְהֵא עַבְדָא לְקִבְּלֵיהּ סִדְרָא קְרָבָא קָדָם עַד דְלָא נִתְבַּדַר עַל אַפֵּי כָּל אַרְעָא: |
רש"י
רש"י מנוקד ומעוצב
• לפירוש "רש"י מנוקד ומעוצב" על כל הפרק •
רשב"ם
אבן עזרא
• לפירוש "אבן עזרא" על כל הפרק •
רבינו בחיי בן אשר
• לפירוש "רבינו בחיי בן אשר" על כל הפרק •
וע"ד המדרש ונעשה לנו שם זו עבודה זרה, כתיב הכא ונעשה לנו שם וכתיב התם (שמות, כג): "ושם אלהים אחרים לא תזכירו", מה להלן ע"ז אף כאן עבודה זרה. ועוד דרשו במדרש תהלים הבה נבנה לנו עיר, אין הבה אלא עצה, שנאמר (שופטים, כ): "הבו לכם דבר ועצה הלום", ואין עיר אלא אלוה, שנאמר (דניאל, ד): "ואלו עיר וקדיש".
ובמדרש של עשרת הדברות ראיתי שאמרו נקח קרדומות ונבקיע השמים ויזובו, כדי שלא יעשה לנו כמו שעשה לדור המבול, ונעשה חתיכות מן השמים, ונעשה מלחמה עם מלך שבשמים, והיה באותו מגדל שבעים מעלות למזרח וכנגדם ע' מעלות למערב, והקב"ה ירד שם עם ע' מלאכים ובלבל לשונם ודבריהם ע"כ. ועוד בבראשית רבה אמרו לא כל הימנו שיבור לו העליונים בואו ונעשה עמו מלחמה ע"כ.
וע"ד השכל ונעשה לנו שם, היו אנשי הפלגה רשעים משכילים בכל חכמה ועשו העיר והמגדל כדי להנצל מהמבול של אש, מפני שכבר ראו אבדון העולם במבול של מים, פחדו לנפשם והוצרכו לעשות בנין מקום שאם ירצה להביא מבול של אש ולשרוף את העולם שינצלו מהם ולא תקרב האש בגבולם, וזהו ענין המלחמה המוזכר במדרש כלומר להעז עם הכחות העליונים בהפך רצונו יתברך, ולקשור חלק מיסוד האש שלא יוכל להתקרב אל העיר, כשם שמצינו אף בדורנו זה קצת החכמים שיודעים כח לקשור חלק אחד מן הברק [והוא הידוע כעת בשם (דאננעראבלייטער) ונמצא רושם מזה גם בתוספתא שבת ז] שלא יבא אלא בגבול ידוע. ועוד לטעם אחר, כי מפני שראו שגזר הקב"ה מיתה על אדם הראשון והיו רואים עצמם בעלי כח וגבורה עצומה וגדולים בחכמה ובקומה, והיו חייהם ארוכים ולא יבצר מהם לעשות כל דבר, והנה הם בני תמותה, ענפים מקולקלים בקלקול השרש, לכך חשבו תחבולה שיעשו בנין ולהגביה למעלה עד שיעור ידוע כדי להנצל מן המיתה. ומטעם הזה הפיצם ה' שחשבו, כנגד גזרתו יתברך.
והנה הפסוקים סוגרים הדלת בעד המחשבות הרעות שהיו חושבים בלבם ולא רצו לפרסמם. ואל הענין הזה רמזו במדרש שאמרו ודברים אחדים אחודים כלומר סגורים, מעשה דור המבול נתפרש מעשה דור הפלגה לא נתפרש ע"כ. ושמעתי כי בוני המגדל היו שבעים ואין ספק כי היה להם בזה כוונה ידועה.
ועל דרך הקבלה ונעשה לנו שם היה חטאם חטא אביהם הראשון שקצץ בנטיעות, כן האנשים האלה קצצו בנטיעות והפרידו הפרי מן האילן, זהו שאמר ונעשה לנו שם, כלשון הכתוב בדור אנוש שהיו עובדי ע"ז שהזכיר בו שם, שנאמר (בראשית, ד): "אז הוחל לקרא בשם ה'", והוחל מלשון חלול ה', וכן הזכיר בכאן וזה החלם לעשות, כי המעשה ההוא היה חלול השם. או נאמר כי אז הוחל והחלם מלשון התחלה, ואין להוציאם מפשוטן, והענין בשניהם כי היו עושים התחלה מן הסוף, וזהו הקצוץ, ע"כ הזכיר לשון וזה החלם לעשות, כלומר עושים התחלה מן הסוף הנקרא זה, ונקרא שם כי כן אמרו ונעשה לנו שם, היא המדה האחרונה, ולא היו מאמינים למעלה ממנה והיו בזה מקצצים בנטיעות, מפני זה נאמר עליהם ויהי בנסעם מקדם, ודרשו רז"ל הסיעו עצמם מקדמונו של עולם. וכדי לבאר כי החטא הזה שלהם הוא חטאו של אדם הראשון ע"כ אמר אשר בנו בני האדם.
ואמרו במדרש בני האדם, מה, בני חמריא, בני גמליא, אלא בנוי דאדם קדמאה. רמזו לנו כי הם בנים דומים לאביהם הראשון בחטא הזה. ומזה לא תמצא בפרשה זו שיזכיר שם אלהים כשם שהזכיר בפרשת המבול, כי דור המבול כפרו במדה אחרונה, ולכן נשחתו מן הארץ התחתונה וכן מן העליונה בהרחקתם, ועם זה היו נמחים מן העוה"ז והבא.
ספורנו
• לפירוש "ספורנו" על כל הפרק •
מלבי"ם
• לפירוש "מלבי"ם" על כל הפרק •
ילקוט שמעוני
• לפירוש "ילקוט שמעוני" על כל הפרק •
ויאמרו הבה נבנה לנו עיר. אמר רבי יודן: מגדל בנו, עיר לא בנו. התיבון, והכתיב: "וירד ה' לראות את העיר ואת המגדל"? א"ל, קרון דבתריה: "ויחדלו לבנות המגדל" אין כתיב כאן, אלא "לבנות את העיר". המגדל הזה שבנו, שלישו שקע ושלישו קטף ושלישו קיים. ואם תאמר שהוא קטן, כל מי שהוא עולה לראשו רואה דקלים שלפניו כאלין חגבים.
ונעשה לנו שם. תני רבי ישמעאל: אין שֵם אלא עבודה זרה.
פן נפוץ על פני כל הארץ. אמר ר' שמעון בן חלפתא, "פי כסיל מחתה לו": "ויפץ ה' אותם משם".
- פרשנות מודרנית:
בהמשך דף זה מופיעים ביאורים ופרשנויות של עורכי ויקיטקסט, שאינם בהכרח מייצגים את הפרשנות המסורתית.
ביאורים מסורתיים לטקסט ניתן למצוא בקטגוריה:בראשית יא ד.
הָבָה נִבְנֶה לָּנוּ עִיר וּמִגְדָּל
מטרת האנשים
בעצם בני האדם חששו מכעסו של אלוקים, ויותר מכל חששו מפירוד ופילוג. על כן הם בנו מגדל במטרה להילחם ולהשיב מלחמה שערה כשיהיה ניסיון להפיץ את בני האדם על פני כדור הארץ.
הָבָה נִבְנֶה לָּנוּ עִיר וּמִגְדָּל
"עִיר" - ישוב גדול, לרוב בעל צפיפות אוכלוסין גבוהה. בעולם העתיק העיר היתה מוקפת חומת הגנה מבוצרת, ככתוב: "עַל חוֹמֹתַיִךְ יְרוּשָׁלַ͏ִם הִפְקַדְתִּי שֹׁמְרִים" (ישעיהו סב ו).
"וּמִגְדָּל" - מבנה גבוה וגדול שהוא חלק ממערכת ההגנה של העיר והשליטים. כך נאמר: "כִּי הָיִיתָ מַחְסֶה לִי מִגְדַּל עֹז מִפְּנֵי אוֹיֵב" (תהלים סא ד).
האנשים רצו לבנות עיר מפוארת שכמהו לא היתה.
כך נבנתה בבל על אי במרכז נהר הפרת, ועוד חילקו את האי לשנים כך שהמים עברו מסביב ודרך האי. העיר היתה מוגנת בתעלת מים אדירה. בוני העיר עוד הוסיפו חומות גבוהות, ומגדלים. בעיר נבנו הגנים התלויים של בבבל הם אחד משבעת פלאי תבל. בנוסף נבנו שני מגדלי מקדשים מפוארים לאלים הבבלים: מרדוק ועשתר. המקדשים נראו מרחוק והכוונה היתה שהם משפיעים למרחק רב על המאמינים בהם.
וּמִגְדָּל וְרֹאשׁוֹ בַשָּׁמַיִם
אין ספק שהאנשים ידעו את המגבלות שלהם, וידעו שאין בכוחם לבנות מבנה שיגיע לגובהי השמים. הם היו מודעים על גובה ההרים, וידעו מה גודל המאמץ. אולם במישור של העמקים של נהר הפרת והחדקל, מבנה גבוה יראה למרחק רב, וכאשר העננים נמוכים, אפשרי שהוא יהיה בגובה העננים, ששם המים.
המטרה היתה להרשים את בני האדם. ליצור מרכז כוח ושלטון. הדגמה של עוצמה ותכנולוגיה.
וְנַעֲשֶׂה לָּנוּ שֵׁם
הדבר החשוב ביותר לבוני העיר והמגדל היתה לעשות לעצמם "שֵׁם".
הם רצו כבוד והוקרה. הם רצו להרשים את העולם, וכך ישאר שמם לעד. כך הפרעונים עשו את הפירמידות, וכל שאר שבעת פלאי תבל.
כך הרומאים בנו את רומא הבירה ואת והקוֹלוֹסֵיאוּם.
בכל התקופות ועד היום, מבני הממשלה הם מפוארים כדי להטביע בלב האזרחים כבוד וייראה.
פֶּן נָפוּץ עַל פְּנֵי כָל הָאָרֶץ
האנשים רצו מרכז חזק ומבוצר שיגן עליהם מפני התקפות.
בתקופה ההיא המנצח היה מגלה את המובסים ומפזר אותם בארצו כפי שעשו האשורים, ככתוב: "בִּשְׁנַת הַתְּשִׁעִית לְהוֹשֵׁעַ, לָכַד מֶלֶךְ אַשּׁוּר אֶת שֹׁמְרוֹן, וַיֶּגֶל אֶת יִשְׂרָאֵל אַשּׁוּרָה; וַיֹּשֶׁב אוֹתָם בַּחְלַח וּבְחָבוֹר, נְהַר גּוֹזָן, וְעָרֵי מָדָי" (מלכים ב יז ו).
אלגוריה
אלגוריה היא יצירה שיש לה משמעות מעבר לתוכן הגלוי והמפורש שמצוי בה. אלגוריה היא השאלה, מטפורה מורחבת. היא נועדה להעביר מסר או מוסר השכל באמצעות סיפור, לרוב תוך שימוש באנלוגיה לחיים ולמציאות. (ויקפדיה)
אלוהים הודיע לאברם את תוכניתו לזרעו ולכל אנשי העולם. אלוהים אמר: "וַאֲבָרֶכְךָ וַאֲגַדְּלָה שְׁמֶךָ, וֶהְיֵה בְּרָכָה ... וְנִבְרְכוּ בְךָ כֹּל מִשְׁפְּחֹת הָאֲדָמָה" (ביאור:בראשית יב ב-ג). אלוהים יעד את בני ישראל לעמול, וללמד את כל הגויים את "מִשְׁמַרְתִּי, מִצְוֹתַי, חֻקּוֹתַי וְתוֹרֹתָי" (ביאור:בראשית כו ה), ובזכות זאת לבני ישראל תהיה ברכה, הצלחה ושגשוג, וגם גויי הארצות יהנו מברכת אלוהים.
לאחר שנבוכדנצר כבש את ירושלים הוא הגלה את נכבדי העיר לעיר בבל. הוא החזיק אותם כבני ערובה, אולם לאט לאט מצבם השתפר והוא נעשו חלק מהעיר ונהנו מכבוד והצלחה כפי שהיה לדניאל. בהמשך צדקיהו מרד בבבל, ושארית העם הוגלתה לבבל.
ליהודים היה חשוב להקים מרכז דתי חדש "פֶּן נָפוּץ עַל פְּנֵי כָל הָאָרֶץ" כפי שקרה לעשרת השבטים שאבדו. הם פיתחו צורה חדשה של עבודת אלוהים שהקרבת קורבנות בבית המקדש בירושלים לא היתה המרכז. הם רצו לעשות לעצמם "שֵׁם", בזה שהם ילמדו את התורה, ויחזרו ללימוד ועבודת אלוהים, כפי שהנביאים הזהירו והודיעו להם. פסוק פסוק, לבנה לבנה, נדבך נדבך, המבצע האדיר של כתיבת המשנה והתלמוד הלך והתגשם בבבל וביהודה. הרבה מהחכמים שתרמו למבצע זכו ששמם יכתב והם יזכרו לעד.
ואכן הם הצליחו והעם נשאר מאוחד בבל, וכולם למדו את התורה והחוקים במטרה לקיים את את דברי אלוהים לשמור: "מִשְׁמַרְתִּי, מִצְוֹתַי, חֻקּוֹתַי וְתוֹרֹתָי" (ביאור:בראשית כו ה). הרעיון היה טוב מאוד, ובטוח שאלוהים היה מרוצה שסוף סוף, מחוץ לכנען, היהודים הבינו את תפקידם.
קישורים
פסוק זה באתרים אחרים: הכתר • על התורה • Sefaria • תא שמע • אתנ"כתא • סנונית • שיתופתא
דפים בקטגוריה "בראשית יא ד"
קטגוריה זו מכילה את 20 הדפים המוצגים להלן, ומכילה בסך־הכול 20 דפים.