קטגוריה:בראשית לג יט
נוסח המקרא
ויקן את חלקת השדה אשר נטה שם אהלו מיד בני חמור אבי שכם במאה קשיטה
וַיִּקֶן אֶת חֶלְקַת הַשָּׂדֶה אֲשֶׁר נָטָה שָׁם אָהֳלוֹ מִיַּד בְּנֵי חֲמוֹר אֲבִי שְׁכֶם בְּמֵאָה קְשִׂיטָה.
וַיִּ֜קֶן אֶת־חֶלְקַ֣ת הַשָּׂדֶ֗ה אֲשֶׁ֤ר נָֽטָה־שָׁם֙ אׇהֳל֔וֹ מִיַּ֥ד בְּנֵֽי־חֲמ֖וֹר אֲבִ֣י שְׁכֶ֑ם בְּמֵאָ֖ה קְשִׂיטָֽה׃
וַ/יִּ֜קֶן אֶת־חֶלְקַ֣ת הַ/שָּׂדֶ֗ה אֲשֶׁ֤ר נָֽטָה־שָׁם֙ אָהֳל֔/וֹ מִ/יַּ֥ד בְּנֵֽי־חֲמ֖וֹר אֲבִ֣י שְׁכֶ֑ם בְּ/מֵאָ֖ה קְשִׂיטָֽה׃
תרשים של הפסוק מנותח תחבירית על-פי הטעמים
פרשנות
- פרשנות מסורתית:
תרגום
אונקלוס (תאג'): | וּזְבַן יָת אַחְסָנַת חַקְלָא דְּפַרְסֵיהּ תַּמָּן לְמַשְׁכְּנֵיהּ מִיַּד בְּנֵי חֲמוֹר אֲבוּהִי דִּשְׁכֶם בִּמְאָה חוּרְפָן׃ |
ירושלמי (יונתן): | וּזְבַן יַת אַחֲסָנַת חֲקַל דִפְרַס תַּמָן מַשְׁכְּנֵיהּ מִן יַד בְּנֵי חֲמוֹר אָבוּי דִשְׁכֶם בְּמֵאָה מַרְגַלְיָין: |
ירושלמי (קטעים): | מַרְגַלְיָן: |
רש"י
רש"י מנוקד ומעוצב
• לפירוש "רש"י מנוקד ומעוצב" על כל הפרק •
רשב"ם
אבן עזרא
• לפירוש "אבן עזרא" על כל הפרק •
ספורנו
• לפירוש "ספורנו" על כל הפרק •
מלבי"ם
• לפירוש "מלבי"ם" על כל הפרק •
כלי יקר
• לפירוש "כלי יקר" על כל הפרק •
ילקוט שמעוני
• לפירוש "ילקוט שמעוני" על כל הפרק •
ויקן את חלקת השדה. זה אחד משלושה מקומות שאין אומות העולם יכולות להונות את ישראל ולומר להן: גזולין הן בידן; ואלו הן: מערת המכפלה, וקבורתו של יוסף, ובית המקדש. מערת המכפלה, "וישקול אברהם לעפרון את הכסף". בית המקדש, "ויתן דוד לארנן במקום" וגו'. וקבורתו של יוסף, ויקן את חלקת השדה. במאה קשיטה, במאה אונקיאות, במאה טלאים, במאה סלעים. אמר רבי סימון: ק' קמיליא, ש' סלעים, ט' טריון, יו"ד ה"א מה עבדית הכא? אלו חליות ודייקניתא וזמרגדין, שדרכן להנתן בנזמים. ומי הוא כותב האוני? אמר ר' ברכיה: י"ה כותב האוני. ומי מעיד על האוני? י"ה מעיד; הדא הוא דכתיב: "ששם עלו שבטים שבטי יה עדות לישראל", י"ה מעיד עליהן שהן בני אבותיהם:
במאה קשיטה. אמר ר' עקיבא: כשהלכתי לאפריקא היו קורין למעה קשיטה.
- פרשנות מודרנית:
בהמשך דף זה מופיעים ביאורים ופרשנויות של עורכי ויקיטקסט, שאינם בהכרח מייצגים את הפרשנות המסורתית.
ביאורים מסורתיים לטקסט ניתן למצוא בקטגוריה:בראשית לג יט.
וַיִּקֶן אֶת חֶלְקַת הַשָּׂדֶה אֲשֶׁר נָטָה שָׁם אָהֳלוֹ
יעקב חנה על העיר שכם, ככתוב: "וַיִּחַן אֶת פְּנֵי הָעִיר", ובקלות המצב היה יכול להפך למצור ומלחמה. יעקב נטה את אוהלו בשדה בלי לבקש רשות. הוא השתמש במים וצמחיה בצורה חופשית. יעקב כבר ניצח את עשו וצבאו ללא מלחמה, ולכולם היה ברור שיעקב הוא מסוכן.
בני-חמור היו בעלי האדמה, או שהם, כבני מלך-שכם, רשאים לתת זכיון בעלות לאדמה חופשית. בכל אופן יעקב לא התווכח וקנה את הבעלות לקרקע מידי בני-חמור "בְּמֵאָה קְשִׂיטָה".
ניתן להבין שיעקב היה איש שלום, והעדיף לקנות אדמה ולא לקחת בכוח, למרות שאלוהים הבטיח לו את כל הארץ.
בְּמֵאָה קְשִׂיטָה (קישוט) [1]
- אורחיו של איוב נתנו לו: "אִישׁ קְשִׂיטָה אֶחָת, וְאִישׁ נֶזֶם זָהָב אֶחָד" (איוב מב יא) כדי לרצות אותו בהחלמתו. המילה "וְאִישׁ" היא במשמעות "או", אחרת לא היה צריך לחזור על המילה "איש". כלומר כל איש נתן קשיטה אחת, או, אם אין לו, אז נזם זהב אחד.
- יעקב אמר לבני ביתו: "וַיִּתְּנוּ אֶל יַעֲקֹב, אֵת כָּל אֱלֹהֵי הַנֵּכָר אֲשֶׁר בְּיָדָם, וְאֶת הַנְּזָמִים אֲשֶׁר בְּאָזְנֵיהֶם" (ביאור:בראשית לה ד).
- אהרון אמר לבני ישראל: "פָּרְקוּ נִזְמֵי הַזָּהָב אֲשֶׁר בְּאָזְנֵי נְשֵׁיכֶם בְּנֵיכֶם וּבְנֹתֵיכֶם" (שמות לב ב) כדי לעשתו את מסכת העגל.
"קְשִׂיטָה" - יחידת תשלום שהיתה נהוגה בין "בְּנֵי קֶדֶם" (איוב א ג) שבארץ עוץ, בכורו של נחור (ביאור:בראשית כב כא), שאיוב גר בה (איוב א א). בפקודת יצחק, יעקב הלך "אַרְצָה בְנֵי קֶדֶם" (ביאור:בראשית כט א),[2]ייתכן שגם בחרן וארם בתקופת יעקב השתמשו בקשיטה כיחידת תשלום.
- נראה שנזם זהב וקשיטה היו קישוטים בעלי ערך כספי דומה ששימשו גם ככסף עובר לסוחר.
הרודוטוס מסביר שזהב עלה פי 13 מכסף (כתבי הרודוטוס 3-95). כלומר בהשואה לאברהם ששילם 400 כסף במשקל, יעקב שילם מאה קישוטי זהב, שערכם ייתכן שהיה כאלף שלוש-מאות כסף במשקל.[3]
קְשִׂיטָה
כמתנת נשואין כלה לבשה קישוט ראש שהיה בנוי מטבעת (כסף או זהב), שממנה ירדו חוטים שעליהם היו קשורים בשרשרת, מטבעות כסף או זהב.
לפי ערך הכלה, ורכוש המשפחות, ניתן היה להוסיף חוטים בצפיפות גדולה, באורך קצר או עד לרצפה, ולתלות מטבעות כסף או זהב, גדולות או קטנות.
כאשר הכלה רקדה, המטבעות צילצלו, זהרו וניצנצו באור.
למעשה הקישוט שימש כמחסן של מטבעות, ולפי הצורך ניתן לנתק מטבע או להוסיף מטבע לקישוט.
לרוב הקישוט היה קשור לארוסין וחתונה.
יעקב רמז לאנשי שכם שעכשו הם יוכלו לשאת נשים בצורה מכובדת. סביר שבנו של שכם קיבל קשיטה אחת, בזמן שדינה היתה הבת היחידה למשפחת יעקב שהגיעה לפרקה.
ייתכן ששכם חשב שיעקב הציע לו את דינה ונתן לו קישוט להציע לה. כך קרה שהראשון שהשתמש בקישוט היה הנסיך, שכם בן חמור מלך שכם, שבחר את הנסיכה המפוארת של משפחת יעקב, בנסיון לשאת אותה כמלכתו, ולאחד את שני בתי המלוכה.
חֶלְקַת הַשָּׂדֶה - קנית אדמה לקבורה
האבות קנו שתי חלקות אדמה ושדה בכנען:
- אברהם קנה את מערת המכפלה והשדה כדי לקבור את שרה: "וַיָּקָם הַשָּׂדֶה וְהַמְּעָרָה אֲשֶׁר בּוֹ, לְאַבְרָהָם לַאֲחֻזַּת קָבֶר, מֵאֵת בְּנֵי חֵת" (ביאור:בראשית כג כ).
- יעקב קנה חלקת שדה ליד שכם, ושם בעתיד יקבר יוסף, בכורו: "וְאֶת עַצְמוֹת יוֹסֵף, אֲשֶׁר הֶעֱלוּ בְנֵי יִשְׂרָאֵל מִמִּצְרַיִם, קָבְרוּ בִשְׁכֶם, בְּחֶלְקַת הַשָּׂדֶה אֲשֶׁר קָנָה יַעֲקֹב מֵאֵת בְּנֵי חֲמוֹר אֲבִי שְׁכֶם, בְּמֵאָה קְשִׂיטָה, וַיִּהְיוּ לִבְנֵי יוֹסֵף לְנַחֲלָה" (יהושע כד לב).
[1] קישוט: חפץ שמשמש לעיטור וראוה - ממרוקו עד הודו, עד היום, נשים ונערות לובשות קישוטים מפוארים של מטבעות זהב בשרשרת: על הראש, צואר, ידים, מותנים ורגלים.
[2] גם לשם היה נכד "וּבְנֵי אֲרָם - עוּץ וְחוּל, וְגֶתֶר וָמַשׁ" (בראשית י כג) הקשור לארם. לעשו היה צאצא בשם עוץ "אֵלֶּה בְנֵי דִישָׁן, עוּץ וַאֲרָן" (בראשית לו כח) אבל הוא לא קשור לארם ובני קדם.
[3] בהנחה שהערך שציין הרודוטוס היה תקף בתקופת האבות.
קישורים
פסוק זה באתרים אחרים: הכתר • על התורה • Sefaria • תא שמע • אתנ"כתא • סנונית • שיתופתא
דפים בקטגוריה "בראשית לג יט"
קטגוריה זו מכילה את 12 הדפים המוצגים להלן, ומכילה בסך־הכול 12 דפים.