קטגוריה:בראשית לא מג
נוסח המקרא
ויען לבן ויאמר אל יעקב הבנות בנתי והבנים בני והצאן צאני וכל אשר אתה ראה לי הוא ולבנתי מה אעשה לאלה היום או לבניהן אשר ילדו
וַיַּעַן לָבָן וַיֹּאמֶר אֶל יַעֲקֹב הַבָּנוֹת בְּנֹתַי וְהַבָּנִים בָּנַי וְהַצֹּאן צֹאנִי וְכֹל אֲשֶׁר אַתָּה רֹאֶה לִי הוּא וְלִבְנֹתַי מָה אֶעֱשֶׂה לָאֵלֶּה הַיּוֹם אוֹ לִבְנֵיהֶן אֲשֶׁר יָלָדוּ.
וַיַּ֨עַן לָבָ֜ן וַיֹּ֣אמֶר אֶֽל־יַעֲקֹ֗ב הַבָּנ֨וֹת בְּנֹתַ֜י וְהַבָּנִ֤ים בָּנַי֙ וְהַצֹּ֣אן צֹאנִ֔י וְכֹ֛ל אֲשֶׁר־אַתָּ֥ה רֹאֶ֖ה לִי־ה֑וּא וְלִבְנֹתַ֞י מָֽה־אֶעֱשֶׂ֤ה לָאֵ֙לֶּה֙ הַיּ֔וֹם א֥וֹ לִבְנֵיהֶ֖ן אֲשֶׁ֥ר יָלָֽדוּ׃
וַ/יַּ֨עַן לָבָ֜ן וַ/יֹּ֣אמֶר אֶֽל־יַעֲקֹ֗ב הַ/בָּנ֨וֹת בְּנֹתַ֜/י וְ/הַ/בָּנִ֤ים בָּנַ/י֙ וְ/הַ/צֹּ֣אן צֹאנִ֔/י וְ/כֹ֛ל אֲשֶׁר־אַתָּ֥ה רֹאֶ֖ה לִ/י־ה֑וּא וְ/לִ/בְנֹתַ֞/י מָֽה־אֶֽעֱשֶׂ֤ה לָ/אֵ֙לֶּה֙ הַ/יּ֔וֹם א֥וֹ לִ/בְנֵי/הֶ֖ן אֲשֶׁ֥ר יָלָֽדוּ׃
תרשים של הפסוק מנותח תחבירית על-פי הטעמים
פרשנות
- פרשנות מסורתית:
תרגום
אונקלוס (תאג'): | וַאֲתֵיב לָבָן וַאֲמַר לְיַעֲקֹב בְּנָתָא בְּנָתַי וּבְנַיָּא בְּנַי וְעָנָא עָנִי וְכֹל דְּאַתְּ חָזֵי דִּילִי הוּא וְלִבְנָתַי מָא אַעֲבֵיד לְאִלֵּין יוֹמָא דֵּין אוֹ לִבְנֵיהוֹן דִּילִידָא׃ |
ירושלמי (יונתן): | וְאָתֵיב לָבָן וַאֲמַר לְיַעֲקב בָּנָתָא דִי נְסֵיבַת לִנְשִׁין בְּרַתַּיַי הִינִין וּבְנַיָא דִילִידַן הֵי כִּבְנַי חֲשִׁיבִין וְעָנָא מִן עָנַיי הֲווֹ וְכָל דְאַנְתְּ חָמֵי מִן דִילִי הוּא וְלִבְרַתַּיַי מָה אֵיכוּל לְמֶעֱבַד לְאִילֵין יוֹמָא דֵין אוֹ לִבְנֵיהֶן דִילִידָן: |
רש"י
רש"י מנוקד ומעוצב
• לפירוש "רש"י מנוקד ומעוצב" על כל הפרק •
אבן עזרא
• לפירוש "אבן עזרא" על כל הפרק •
רמב"ן
רבינו בחיי בן אשר
• לפירוש "רבינו בחיי בן אשר" על כל הפרק •
והנה על דבר יעקב שאמר ללבן למה דלקת אחרי השיב לבן הבנות בנותי כי באתי אחריך לראות בנותי.
ולבנותי מה אעשה לאלה היום. מה אעשה טובה להן או לבניהן אשר ילדו אבל איטיב להן שתכרות לי ברית שלא תענה אותן ולא תקח נשים על בנותי.
ובמדרש הבנות בנותי הבנות שתים בנותי שתים הרי ד'. ונראה מזה כי גם בלהה וזלפה היו בנותיו ממש מאשה אחרת או מגודלות בביתו.ספורנו
• לפירוש "ספורנו" על כל הפרק •
" ולבנותי" ושל בנותי הוא לנדוניא:
" מה אעשה לאלה" אף על פי שאוכל ליטול הכל מה אעשה לאלה לפרנסן אחר כך. ועתה מאחר שאיני חפץ להזיקך לכה ונכרתה ברית שגם אתה לא תזיקני:מלבי"ם
• לפירוש "מלבי"ם" על כל הפרק •
אור החיים
• לפירוש "אור החיים" על כל הפרק •
עוד רמז שאיך יצטדק בטענתו כשיאמר כלי ביתי הם אלו פשיטא שיותר ידע יעקב בסימני כלי לבן ממנו, והטעם כי הבנות בנותי והם בקיאים בסימני הכלים וכדומה יותר ממני להיותם תמיד משתמשים בהם:
עוד ירצה להשיב על שמשש כל כליו כי לצד שהכל הוא מחשיבו כאילו שלו לצד שהבנות בנותיו וגו' והכל שלו היה עושה כאדם העושה בשלו כי אילו היה מחשיב אותו לאיש נכרי לא היה עושה כן:
ולבנותי וגו' לאלה וגו'. תיבת לאלה אין לה משמעות. ואולי שחוזר אל כל אשר אתה רואה, ושיעור הכתוב הוא על זה הדרך ולבנותי פי' ולצד בנותי מה אעשה מהרע והגם שהן חושבים עצמן לנכרים ועוקרים מהם שם בנותי, והוא אומרו לאלה היום פי' שהיום נקראים אצלי אלה לצד מעשיהן אף על פי כן בנותי הם:
לבניהן אשר ילדו. דקדק לומר אשר ילדו, שלא ליחס הבנים אחר אמם לזה אמר אשר ילדו לומר כי מה שקורא אותם בניהם לא ליחסם אחריהם כי למשפחותם לבית אבותם אלא לצד שילדו אותם קרא להם שם בניהם, והגם שהם דברי לבן, עם כל זה התורה תלמד דינים באמצעות הסיפורים. כמו שתמצא שלמדו (ירושלמי מוע"ק פ"א) מנין שאין מערבין שמחה בשמחה דכתיב מלא שבוע זאת וגו' הגם שהם דברי לבן:ילקוט שמעוני
• לפירוש "ילקוט שמעוני" על כל הפרק •
ויען לבן ויאמר אל יעקב הבנות בנותי. אמר רבי ראובן: כלהון בנותיו היו; הבנות בנותי הרי שתים, ולבנותי הרי ארבע.
- פרשנות מודרנית:
בהמשך דף זה מופיעים ביאורים ופרשנויות של עורכי ויקיטקסט, שאינם בהכרח מייצגים את הפרשנות המסורתית.
ביאורים מסורתיים לטקסט ניתן למצוא בקטגוריה:בראשית לא מג.
ראה: יעקב מהלל את עצמו ומאשים את לבן
כֹל אֲשֶׁר אַתָּה רֹאֶה לִי הוּא
יעקב שאל: "מַה מָּצָאתָ מִכֹּל כְּלֵי בֵיתֶךָ"? (ביאור:בראשית לא לז) - לבן עונה: מה מצאתי? "כֹל אֲשֶׁר אַתָּה רֹאֶה לִי הואּ". ומכל שאר הטענות של יעקב, אשר הן חסרות חשיבות, לבן התעלם לחלוטין.
יצחק פקד על יעקב "קוםּ לֵךְ פַּדֶּנָה אֲרָם, בֵּיתָה בְתואֵּל אֲבִי אִמֶּךָ; וְקַח לְךָ מִשָּׁם אִשָּׁה, מִבְּנוֹת לָבָן אֲחִי אִמֶּךָ" (ביאור:בראשית כח ב). יעקב פגש את רחל, אבל שלא כמו עבד אברהם, הוא לא הביא או נתן מתנות לנערה ומשפחתה. בעבודה, יעקב רכש את רכושו לפי ההסכם בינו ולבן. פועלים רגילים, שעובדים כל חייהם, מקבלים משכרת, אבל לא יוצאים ברכוש רב, אפילו לאחר 20 שנות עבודה. לפי חוקי חמורבי מספר 258, רועה צאן מקבל GUR 6 לשנה, בלבד.
טענתו של לבן "וְהַצֹאּן צֹאנִי וְכֹל אֲשֶׁר אַתָּה רֹאֶה לִי הואּ" היא למעשה נכונה. כך גם טענו בני לבן: "לָקַח יַעֲקֹב אֵת כָּל אֲשֶׁר לְאָבִינוּ; וּמֵאֲשֶׁר לְאָבִינוּ עָשָׂה אֵת כָּל הַכָּבֹד הַזֶּה" (ביאור:בראשית לא א). ייתכן שלבן אמר את זה גם לבניו, כדי להסביר להם בהמשך, שלמרות שהוא מסכים איתם, אין לו ברירה אלא להשאיר הכל בידי בנותיו ונכדיו.
ברגע שלבן הכריז שהכל שלו, יעקב חדל מלהיות גנב, הן משרת רשאי להזיז את רכוש אדונו ממקום למקום ובעל הרכוש לא מאבד את בעלותו. הבנים של לבן הבינו שטענתם, שיעקב גנב צאן, פקעה.
לבן טען שיעקב היה פליט עני, ככתוב "כִּי בְמַקְלִי עָבַרְתִּי אֶת הַיַּרְדֵּן" (ביאור:בראשית לב יא), שהופיע בביתו עם סיפור שהוא בן אחותו, רבקה. לבן האמין לדבריו, ייתכן שיעקב ציטט את ברכת לבן לרבקה "אֲחֹתֵנו,ּ אַתְּ הֲיִי לְאַלְפֵי רְבָבָה" (ביאור:בראשית כד ס). יעקב לא היה מקבל את ההסכם המועדף הזה אם הוא לא היה בנה של רבקה, לא היה בא לשאת את בת לבן בפקודת אביו, ולא היה זוכה בברכת אלוהים ואביו. לבן נתן ליעקב כבוד של בן וחתן "עַצְמִי ובְּשָׂרִי אָתָּה" (ביאור:בראשית כט יד). לבן הסכים לתנאי העבודה של יעקב. ייתכן שלבן שינה את התנאים מספר פעמים, אולם לבן לא טוען שיעקב שיקר ולא קיים את ההסכם.
כך מרגיש כל אב שמכניס את חתנו לעסק המשפחתי, החתן לומד את העסק, עובד בחריצות ומסירות והעסק עולה בצורה דרמתית. האב חייב להכיר בתרומה של החתן, ולכבד את ההסכמים ביניהם על חלוקת הרכוש, במיוחד שהרכוש יעבור לנכדיו של האב.
הַצֹּאן צֹאנִי
לפי ההסכם לבן היה רשאי לקבוע מתי יעקב הרוויח מספיק, ככתוב: "בְּיוֹם מָחָר, כִּי תָבוֹא עַל שְׂכָרִי לְפָנֶיךָ: כֹּל אֲשֶׁר אֵינֶנּו נָּקֹד וְטָלואּ בָּעִזִיּם, וְחוםּ בַּכְּשָׂבִים גָּנובּ הואּ אִתִּי" (ביאור:בראשית ל לג). לבן שמע את הטרונות של בניו ולא הפסיק את יעקב. כאשר יעקב ברח הוא לא נתן ללבן הזדמנות לבדוק אם הוא לקח כבשים ועיזים של לבן.
לבן טוען שהכל שלו, אפילו אלו שהוא הסכים שיהיו שייכים ליעקב. נראה כאילו שלבן ביטל את כל העיסקה ההיא, עכשו כשהוא ראה את גודל עדרו של יעקב. אולם גם לאחר המרדף לגלעד, לבן לא הלך לבדוק את הצאן. לבן הסכים שיעקב לא שיקר לו ולא היה מעונין להתעסק בקטנות, להתחיל להסתכל בכל כבשה ולראות האם החום עליה זה צואה, או אבק או צבע הצמר.
אם לבן היה הולך ובודק, ומוצא מספר כבשים ועיזים גנובות ממנו הוא היה חייב להביא את יעקב למשפט בחרן ולקחת את הכבשים חזרה במסע הארוך. לבן לא היה מעונין להתעסק, ולכן הוא לא בדק.
וְכֹל אֲשֶׁר אַתָּה רֹאֶה לִי הוּא
לבן הורה ליעקב להסתכל סביבו, והכריז "וְכֹל אֲשֶׁר אַתָּה רֹאֶה לִי הוּא".
"אַתָּה רֹאֶה" - במשמעות אתה - יעקב בלבד, וכל מה שאתה רואה מחוץ לגופו של יעקב.
הדבר היחיד שיעקב לא ראה כאשר הוא הסתכל סביבו, זה את עצמו. יעקב עצמו הוא איש חופשי ואינו רכושו של לבן. כל השאר נוצר בזכות לבן ונלקח ממנו (ביאור:בראשית לא א#בעיתם של בני לבן), ולכן לבן רשאי לחלק את הרכוש כרצונו בלי להתחשב בבניו, בנותיו ויעקב.
לִי הוּא
לבן מכריז על צוואתו ואת כוונתו לתת נדוניה לבנותיו. אדם כשר להכריז על צוואה כאשר הוא יודע מי הוא, מי היורשים, ומה ואיך רכושו יחולק. לבן הכריז שהבנות הן בנותיו. כיוון שהן בוגרות הן הופיעו לפני הבנים (לא הנכדים, בני בנותיו), הבנים הם בניו, הרכוש כולו שלו, והוא יחליט למי לתת בחייו, ואין אפשרות לאף אחד לערער על דבריו.
לבן מדגיש שהכל שייך לו ולו בלבד: לא לבניו, לא לבנותיו ולא ליעקב. הרכוש לא שייך ליעקב תמורת עבודתו. הרכוש לא גנוב ממנו ויעקב אינו גנב או פושע בורח. הרכוש לא של הבנות כי הוא לא נתן להן נדוניה. הרכוש הוא לא של בניו כי הוא לא מת ולא נתן אותו להם. לבן לבדו יחליט למי לתת את הרכוש ומתי.
- הטענה של בני לבן שיעקב גנב רכוש והוא בן מוות נעלמה.
- לבן הוא בעל הצאן, והוא נותן כרצונו נדוניה לבנותיו.
- לבני לבן לא היתה אפשרות להתנגד.
- לבן נרגע שבמות בנותיו, נכדיו יקבלו את הרכוש.
- יעקב נושל מבעלותו על הצאן, אבל כל עוד נשותיו חיות ובניו לא דורשים את חלקם, לא היתה סיבה ליעקב להתלונן.
הַבָּנוֹת בְּנֹתַי וְהַבָּנִים בָּנַי
מי הם הבנות? מי הם הבנים?
למה הבנות מופיעות לפני הבנים?
חז"ל העלו שהבנות הן רחל ולאה, והבנים הם הנכדים שכללו את דינה אחותם. הסבר זה הוא חלש כי באותו משפט לבן ממשיך: "וְלִבְנֹתַי מָה אֶעֱשֶׂה לָאֵלֶּה הַיּוֹם, אוֹ לִבְנֵיהֶן אֲשֶׁר יָלָדוּ" וכאן לבן מציין בפרוש את בנותיו ואת בניהן אשר ילדו, ולא קורא להם בנים.
סביר יותר שלבן מדבר על שתי בנותיו הגדולות, וכל אחיהן הצעירים, בני לבן. כך לבן מדבר על בנותיו ובניו, והוא מודיע להם את חלוקת הירושה, והנדוניה שמגיעה לבנותיו. הבנים הבינו שאביהם מעניק כבוד לבנות מעליהם. אב יכול לתת רכוש וכבוד כרצונו, ולבניו ובנותיו אין רשות או אפשרות להתנגד.
בהמשך, כאשר לבן נפרד, ממשפחתו העורך כותב: "וַיַּשְׁכֵּם לָבָן בַּבֹּקֶר, וַיְנַשֵּׁק לְבָנָיו וְלִבְנוֹתָיו, וַיְבָרֶךְ אֶתְהֶם" (ביאור:בראשית לב א), וסביר שלבן נישק וברך את נכדיו, לכן חז"ל הניחו ש'בניו' הם 'נכדיו', ו'הבנות' הן 'בנותיו ודינה ונכדתו'. העובדה שהבנים מופיעים לפני הבנות מעלה בעיה למה הנכדים מופיעים לפני האמהות. לבן והעורך דיברו על בניו ובנותיו של לבן. אין מניעה, שבהזדמנות חגיגית זאת, לבן נישק גם את בניו, שבאו איתו מחרן ויחזרו איתו לחרן, וברך אותם כשם שהוא ברך את בנותיו (ואת נכדיו ונכדתו) כדי לא לקפח אותם. בפרידה הבנים מופיעים לפני הבנות, כי לאחר שהבנות קיבלו את נדוניתן ועומדות להפרד, מעמד הבנים עלה להיות הבכורים שלו, ולכן הם ראשונים.
וְלִבְנֹתַי מָה אֶעֱשֶׂה
כאן ברור שלבן מדבר רק על בנותיו ולא כל אישה אחרת. לבן הוא חסר אונים לפגוע בבנותיו. לבן האשים את יעקב בחטיפה בכוח של בנותיו, ככתוב: "ותְַּנַהֵג אֶת בְּנֹתַי כִּשְׁבֻיוֹת חָרֶב" (ביאור:בראשית לא כו). לבן דרש לעשות חיפוש במחנה. לבן נפגש עם כל בת ביחידות ונתן לה הזדמנות להתלונן שהיא נחטפו בכוח בניגוד לרצונה, לבן הבין שרחל רוצה בנים מיעקב ולכן היא גנבה את התרפים. לבן הבין שהבנות, אוהבות אותו, אבל מעדיפות להיות עם יעקב. עכשו אם הוא יקח את בנותיו בכוח, חזרה, ללא יעקב, הוא יעשה בדיוק את מה שהוא האשים את יעקב. בנוסף לבן זכר את דברי אדוני בחלום הלילה "הִשָּׁמֶר לְךָ פֶּן תְּדַבֵּר עִם יַעֲקֹב מִטּוֹב עַד רָע" (ביאור:בראשית לא כד), כלומר אתה חושב שלחזור לחרן זה טוב, להן זה רע – אל תהיה שופט ואל תתערב.
ללבן לא היתה ברירה אלא לוותר.
נדוניה
לפי חוקי חמורבי מספר 184 , ו 180, אב נותן נדוניה לבנותיו לפי גודל רכושו. לאחר מותו, הבנים נותנים לבת, שלא קיבלה נדוניה, חלק שווה עם הבנים מהמטלטלין וכלי הבית (לא אדמה, אבל כן מהצאן).[1]
לבן לא נתן נדוניה לבנותיו, כי הוא פחד שיעקב יחזור מיד לכנען, וייתכן שיעקב אפילו ישאיר את נשותיו. יעקב לא רצה לעזוב את נשותיו ולהפסיד את רכושו ולכן הוא בקש מהן להצטרף. כאשר הנשים הצטרפו הן הביאו את זכותן לנדוניה יחד איתן, והן כפו על יעקב להסכים שהצאן שברשותו זאת נדוניתן ולא משכורתו, כדבריהן: "כִּי מְכָרָנו;ּ ויַֹּאכַל גַּם אָכוֹל אֶת כַּסְפֵּנו"ּ (ביאור:בראשית לא טז) , "כִּי כָל הָעֹשֶׁר, אֲשֶׁר הִצִיּל אֱלֹהִים מֵאָבִינו,ּ לָנו הּואּ, ולְּבָנֵינו"ּ (ביאור:בראשית לא יז).
עכשו לבן נותן את נדוניתו לבנותיו. כל הרכוש שהיה שלו הופך לנדוניתם של בנותיו, ובניהן זכאים לנדוניה שלהן, במותן.
הדילמה של לבן
- לבן חשש שיעקב יחזור לכנען מוקדם מדי ולא יהיה מסוגל להלחם בעשו, ובנותיו ונכדיו יומתו.
- לבן הכריח את יעקב לעבוד 14 שנים עבור שתי בנותיו, ועוד שש שנים כדי לצבור רכוש. כך אחרי 20 שנים, הבן הגדול של יעקב כבר היה ילד גדול ומחונך, כבן 12.
- יעקב עבד בצאן לבן, ולפי ההסכם ללבן היתה הזכות לקבוע מתי המכסה מלאה: "בְּיוֹם מָחָר, כִּי תָבוֹא עַל שְׂכָרִי לְפָנֶיךָ" (ביאור:בראשית ל לג), ולמרות ש"ויִַּפְרֹץ הָאִישׁ מְאֹד מְאֹד; ויְַהִי לוֹ צֹאן רַבּוֹת ושְּׁפָחוֹת ועֲַבָדִים וגְּמַלִּים וחֲַמֹרִים" (ביאור:בראשית ל מג), ובניו של לבן התלוננו על רכושו הגדול והגדל של יעקב, לבן לא עשה דבר, מלבד ניסויות עקרים לשנות את ההסכם ולהקטין את קצב הגידול. לבן חשש לשלוח את יעקב לכנען, פן יעקב יצא מוקדם מדי לפני שהוא מוכן להלחם בעשו וביושבי כנען.
לבן חשב לחכות עוד כמספר שנים כדי שבני-יעקב יתבגרו, ואז יעקב יהיה חזק מאוד, ושום כח בכנען לא יעיז לעמוד נגדו, כפי שראינו בסיפור שכם. אולם אז היתה יכולה להתעורר בעיה שבני יעקב ישאו נשים בארם ולא ירצו ללכת עם יעקב.
אולם אחרי שלבן ראה את מחנה יעקב, הוא השתכנע שיעקב ינצח את כל אויביו, ואלוהי יעקב ישמרו עליו והוא לא צריך לדאוג לבנותיו ונכדיו. הם זכו בברכת אדוני.
מקורות
נלקח בחלקו מ- סנדובסקי, אילן .(14/09/2010). פסח: אסור לנשים לקלל את לבן הארמי. [גרסה אלקטרונית]. אתר מאמרים. מ:http://www.articles.co.il/article.php?id=80762
קישורים
פסוק זה באתרים אחרים: הכתר • על התורה • Sefaria • תא שמע • אתנ"כתא • סנונית • שיתופתא
- ^ התרפים היו מטלטלין, ולבנות היה מגיע חלק מהם.
דפים בקטגוריה "בראשית לא מג"
קטגוריה זו מכילה את 11 הדפים המוצגים להלן, ומכילה בסך־הכול 11 דפים.