קטגוריה:שמואל א יז כח
נוסח המקרא
וישמע אליאב אחיו הגדול בדברו אל האנשים ויחר אף אליאב בדוד ויאמר למה זה ירדת ועל מי נטשת מעט הצאן ההנה במדבר אני ידעתי את זדנך ואת רע לבבך כי למען ראות המלחמה ירדת
וַיִּשְׁמַע אֱלִיאָב אָחִיו הַגָּדוֹל בְּדַבְּרוֹ אֶל הָאֲנָשִׁים וַיִּחַר אַף אֱלִיאָב בְּדָוִד וַיֹּאמֶר לָמָּה זֶּה יָרַדְתָּ וְעַל מִי נָטַשְׁתָּ מְעַט הַצֹּאן הָהֵנָּה בַּמִּדְבָּר אֲנִי יָדַעְתִּי אֶת זְדֹנְךָ וְאֵת רֹעַ לְבָבֶךָ כִּי לְמַעַן רְאוֹת הַמִּלְחָמָה יָרָדְתָּ.
וַיִּשְׁמַ֤ע אֱלִיאָב֙ אָחִ֣יו הַגָּד֔וֹל בְּדַבְּר֖וֹ אֶל־הָאֲנָשִׁ֑ים וַיִּֽחַר־אַף֩ אֱלִיאָ֨ב בְּדָוִ֜ד וַיֹּ֣אמֶר ׀ לָמָּה־זֶּ֣ה יָרַ֗דְתָּ וְעַל־מִ֨י נָטַ֜שְׁתָּ מְעַ֨ט הַצֹּ֤אן הָהֵ֙נָּה֙ בַּמִּדְבָּ֔ר אֲנִ֧י יָדַ֣עְתִּי אֶת־זְדֹנְךָ֗ וְאֵת֙ רֹ֣עַ לְבָבֶ֔ךָ כִּ֗י לְמַ֛עַן רְא֥וֹת הַמִּלְחָמָ֖ה יָרָֽדְתָּ׃
וַ/יִּשְׁמַ֤ע אֱלִיאָב֙ אָחִ֣י/ו הַ/גָּד֔וֹל בְּ/דַבְּר֖/וֹ אֶל־הָ/אֲנָשִׁ֑ים וַ/יִּֽחַר־אַף֩ אֱלִיאָ֨ב בְּ/דָוִ֜ד וַ/יֹּ֣אמֶר׀ לָ/מָּה־זֶּ֣ה יָרַ֗דְתָּ וְ/עַל־מִ֨י נָטַ֜שְׁתָּ מְעַ֨ט הַ/צֹּ֤אן הָ/הֵ֙נָּה֙ בַּ/מִּדְבָּ֔ר אֲנִ֧י יָדַ֣עְתִּי אֶת־זְדֹנְ/ךָ֗ וְ/אֵת֙ רֹ֣עַ לְבָבֶ֔/ךָ כִּ֗י לְמַ֛עַן רְא֥וֹת הַ/מִּלְחָמָ֖ה יָרָֽדְתָּ׃
תרשים של הפסוק מנותח תחבירית על-פי הטעמים
פרשנות
- פרשנות מסורתית:
תרגום יונתן
מצודות
• לפירוש "מצודות" על כל הפרק •
מצודת ציון
"נטשת" - עזבת
"במדבר" - מקום המרעה היה סמוך אל המדבר גם מקום מרעה נקרא מדבר וכן (ירמיהו ט)נאות מדבר
מצודת דוד
"למען ראות" - להתענג בראיית המלחמה
"במדבר" - במקום גדודי חיות ולסטים
"למה זה ירדת" - עדיין לא הגיד לו שאביו שלחו הנהמלבי"ם
• לפירוש "מלבי"ם" על כל הפרק •
- פרשנות מודרנית:
בהמשך דף זה מופיעים ביאורים ופרשנויות של עורכי ויקיטקסט, שאינם בהכרח מייצגים את הפרשנות המסורתית.
ביאורים מסורתיים לטקסט ניתן למצוא בקטגוריה:שמואל א יז כח.
וַיִּשְׁמַע אֱלִיאָב אָחִיו הַגָּדוֹל בְּדַבְּרוֹ אֶל הָאֲנָשִׁים וַיִּחַר אַף אֱלִיאָב בְּדָוִד וַיֹּאמֶר לָמָּה זֶּה יָרַדְתָּ וְעַל מִי נָטַשְׁתָּ מְעַט הַצֹּאן הָהֵנָּה בַּמִּדְבָּר אֲנִי יָדַעְתִּי אֶת זְדֹנְךָ וְאֵת רֹעַ לְבָבֶךָ כִּי לְמַעַן רְאוֹת הַמִּלְחָמָה יָרָדְתָּ. |
-- שמואל א יז, כח |
וַיִּחַר אַף אֱלִיאָב בְּדָוִד וַיֹּאמֶר לָמָּה זֶּה יָרַדְתָּ וְעַל מִי נָטַשְׁתָּ מְעַט הַצֹּאן הָהֵנָּה בַּמִּדְבָּר
אליאב, אחיו הגדול של דוד, כעס על דוד ודבריו:
- דוד מוכיח את החיילים הבוגרים שהם פחדנים: "כִּי מִי הַפְּלִשְׁתִּי הֶעָרֵל הַזֶּה, כִּי חֵרֵף מַעַרְכוֹת אֱלֹהִים חַיִּים" (שמואל א יז כו).
- דוד מתחיל לנהל את המלחמה וחושב שהוא מפקד הצבא, אחראי לעם ישראל, ושומר על כבוד אלוהים.
לָמָּה זֶּה יָרַדְתָּ וְעַל מִי נָטַשְׁתָּ מְעַט הַצֹּאן הָהֵנָּה בַּמִּדְבָּר
דוד לא סיפר לאחיו שהוא בא בפקודת אביו, והביא להם קלי ולחם.
אליאב מאשים את דוד בהאשמת שווא, הן המלחמה היתה כבר נמשכה 40 יום, ודוד הגיע רק עכשו.
אליאב גם כעס על דוד, כי לדעתו, דוד סיכן את מעט הרכוש של המשפחה ונטש את מעט הצאן. זה שהיו עוד 3 אחים בבית לא מנע מאליאב לכעוס על דוד. כנראה הוא פחד לגלות לחילים מסביב שיש עוד אחים בוגרים מדוד, שלא התיצבו למלחמה. אבל גם דוד עצמו לא חשב לתת לאחיו בבית את הצאן ונתן אותו לשומר (שמואל א יז כ).
אֲנִי יָדַעְתִּי אֶת זְדֹנְךָ וְאֵת רֹעַ לְבָבֶךָ כִּי לְמַעַן רְאוֹת הַמִּלְחָמָה יָרָדְתָּ
עלבון גדול אמר אליאב לדוד: "זְדֹנְךָ וְאֵת רֹעַ לְבָבֶךָ". אין ספק שנערים צעירים ירצו לראות את המלחמה ממרחק מה ולרוץ לספר את התוצאות. ואפילו אם דוד התקרב למחנה זה היה הגיוני. אבל דוד באמת הגזים כאשר הוא נעמד במערך ושמע בעצמו את גוליית מדבר.
ניתן להבין שאליאב לא אהב את דוד, ולא כעס עליו מדאגה לו.
לא ברור מי לימד את דוד לנגן בכינור, לקרוא ולכתוב, לחבר שירים וקינות. רואים שדוד היה בעל אוצר מילים יפות, וידע את תולדות העם. לבטח זה לא היה אליאב שלימד אותו.
אליאב היה יפה, ושמואל רצה להמליכו כאשר הוא ראה אותו אולם אלוהים אמר לו: "אַל תַּבֵּט אֶל מַרְאֵהוּ וְאֶל גְּבֹהַּ קוֹמָתוֹ כִּי מְאַסְתִּיהוּ" (שמואל א טז ז), ואחר כך דוד נמשח בשמן. סביר שאליאב קינא בדוד וכעס עליו.
בהמשך לא נאמר שדוד נעזר באחיו או העניק להם תפקידים. בזמן ששאול רדף אחרי דוד, דוד העביר את אביו ואימו למלך מואב במצודה שבמצפה מואב (שמואל א כב ג), הן עובד, סבו של דוד, היה בנה של רות המואביה (ביאור:רות ד כב). לא נאמר שדוד הפקיד גם את אחיו אצל מלך מואב, אולם סביר שכך הוא עשה. נאמר שמשפחת דוד היתה במצודה כל תקופת דוד במצודה (שמואל א כב ד), כך שייתכן שכשדוד עזב, הם עזבו למקום בטוח אחר. בהמשך דוד מכה את מואב בצורה קשה ביותר, ככתוב: "וַיַּךְ אֶת מוֹאָב, וַיְמַדְּדֵם בַּחֶבֶל הַשְׁכֵּב אוֹתָם אַרְצָה, וַיְמַדֵּד שְׁנֵי חֲבָלִים לְהָמִית, וּמְלֹא הַחֶבֶל לְהַחֲיוֹת" (שמואל ב ח ב), וחוקרים מוציאים מזה שמלך מואב גרם למותם של בני משפחת דוד.
אולם נאמר: "וַיִּקַּח לוֹ רְחַבְעָם אִשָּׁה אֶת מָחֲלַת (בן) [בַּת] יְרִימוֹת בֶּן דָּוִיד אֲבִיהַיִל בַּת אֱלִיאָב בֶּן יִשָׁי" (דברי הימים ב יא יח), ורואים מכאן שאליאב בן ישי נתן לבתו שם "דָּוִיד אֲבִיהַיִל", לכבוד אחיו, דוד מלך ישראל, כך שניתן להבין שמשפחת אליאב שרדה, וחייתה בכבוד בירושלים בירת בית דוד, והתחתנה בבית דוד.
תשובת דוד
"מֶה עָשִׂיתִי עָתָּה; הֲלוֹא דָּבָר הוּא" - מה עשיתי עכשו, מה אתה רוצה ממני, הלוא זה דבר חשוב.
אחרי דבריו דוד התרחק מאחיו בבוז, והמשיך בחקירה בלי שאחיו יביישו אותו.
דוד לא עשה מאמץ להביא לאחיו את הלחם והקלי ולשר האלף את הגבינה. דוד התעלם מתפקידו ומאחיו.
אנשים אחרים לא נעלבו מדוד וענו לו, ומיד התחיל להפרסם במחנה שיש מתנדב שמוכן להחזיר לאלוהים את כבודו ולנסות להכות בגוליית.
ייחוס כוונת זדון בראי הפסיכולוגיה / חגי הופר
אליאב משער "זדון" של דוד אחיו. כאן הדבר מוביל לכעס, אך הוא יכול להוביל גם לאלימות:
בספר "פסיכולוגיה חברתית" של האוניברסיטה הפתוחה, כרך ג', עמ' 248, מספרים על תכונת אישיות אחת –
"שנמצאה מנבאת הנהגות תוקפנית, היא הנטייה לראות בהתנהגותם של אחרים כוונות זדון גם כאשר אין כאלה. נטייה זו כונתה הטיית ייחוס כוונות זדון" וכן הוכח בניסוי.
קישורים
פסוק זה באתרים אחרים: הכתר • על התורה • Sefaria • תא שמע • אתנ"כתא • סנונית • שיתופתא
דפים בקטגוריה "שמואל א יז כח"
קטגוריה זו מכילה את 6 הדפים המוצגים להלן, ומכילה בסך־הכול 6 דפים.