קטגוריה:בראשית א ח
נוסח המקרא
ויקרא אלהים לרקיע שמים ויהי ערב ויהי בקר יום שני
וַיִּקְרָא אֱלֹהִים לָרָקִיעַ שָׁמָיִם וַיְהִי עֶרֶב וַיְהִי בֹקֶר יוֹם שֵׁנִי.
וַיִּקְרָ֧א אֱלֹהִ֛ים לָֽרָקִ֖יעַ שָׁמָ֑יִם וַֽיְהִי־עֶ֥רֶב וַֽיְהִי־בֹ֖קֶר י֥וֹם שֵׁנִֽי׃
וַ/יִּקְרָ֧א אֱלֹהִ֛ים לָֽ/רָקִ֖יעַ שָׁמָ֑יִם וַֽ/יְהִי־עֶ֥רֶב וַֽ/יְהִי־בֹ֖קֶר י֥וֹם שֵׁנִֽי׃
תרשים של הפסוק מנותח תחבירית על-פי הטעמים
פרשנות
- פרשנות מסורתית:
תרגום
אונקלוס (תאג'): | וּקְרָא יְיָ לִרְקִיעָא שְׁמַיָּא וַהֲוָה רְמַשׁ וַהֲוָה צְפַר יוֹם תִּנְיָן׃ |
אונקלוס (דפוס): | וּקְרָא יְיָ לִרְקִיעָא שְׁמַיָּא וַהֲוָה רְמַשׁ וַהֲוָה צְפַר יוֹם תִּנְיָן׃ |
ירושלמי (יונתן): | וּקְרָא יְיָ לִרְקִיעָא שְׁמַיָא וַהֲוָה רְמַשׁ וַהֲוָה צְפַר יוֹם תִּנְיָין: |
רש"י
- נראה לי דשלשתן משתמעי ממלת "שמים", דאם לא כן צריכינן ליתן טעם למה שינה שמם משם "רקיע" לקרותן "שמים". לכך אמר כי "שמים" פירושו שא מים, כלומר נושא המים העליונים, אף על פי שהם תלויין באויר מכל מקום הוא מגביל להם מקום, רוצה לומר שעל כל פנים ישארו הם במקום שיהיה הרקיע באמצעיתם לעולם, והרי הוא כאלו נושא המים העליונים שיהיו רחוק ממנו במרחקם המוגבל להם, וזהו "שא מים". ומדלא קרינן שמים בשי"ן שמאלית, שמעינן נמי שפירושו שׁם מים, רוצה לומר ששם יתהוו מטר השמים היורדים לעולם. אף על פי שהמטר נולד גם כן באויר, כמו שכתב הרמב"ן ושאר חכמי הטבע, מכל מקום הולדם תלוי גם כן כשיבאו האדים למרחק מוגבל מן השמים על ידי תנועות השמים אז יוולדו שם, וזהו "שם מים". ומדלא נדגשה המ"ם כדי שתעמוד בעד שתים, "שם מים", כמו שנדגשה הבּי"ת של ירובּשת או ירובעל כדי שיעמדו במקום שנים, שמעינן גם כן אש ומים, דהוי כאלו נקרא שמים בשו"א תחת השי"ן, שאז לא נוכל להדגיש המ"ם ונבליע השי"ן לבדה כשי"ן שורקת, והיה כשתי תיבות שי"ן שורקת "אש ומים", שמיד כשמתחיל לקרות אותה שי"ן בהבלעה נשמע בקריאתה לבדה אש, ואחר כך מים, ורוצה לומר שעירבן זה בזה כו, וזהו "אש ומים". ומדלא ננקד שמים בשו"א תחת השי"ן בהבלעה שאז היתה משמע "אש ומים", שמעינן גם כן על ידי נקודות בקמץ "שא" או "שם". והרי שמע מינה תלת, דאי "אש ומים" לבדו – היתה קריאתו בשי"ן שמאלית, ו"שם מים" לבדו – היה להדגיש המ"ם. ואף על גב דבשנים מהם היתה המלה מיושבת, מכל מקום שלשתן שקולים הם ויבואו כולם.
- ואין לומר דסבירא ליה לרש"י שמלת "שמים" סובל אחד מאלו הג' ואין לו הכרע על איזה מהם ושקולים הם ויבואו כולם, דאם כן היה לו לרש"י לומר על כל אחד "דבר אחר", והכי הוה ליה למימר: "שמים. שא מים. דבר אחר: שם מים. דבר אחר: אש ומים". אלא ודאי דעת רש"י שעל כל פנים השם הזה נופל על שנים מאלו מכח שינוי נקודותיו שאמרנו, ואין לו הכרע על איזה מהם כמו שאמרנו ויבאו כולם, נראה לי.
יריעות שלמה (מהרש"ל)
רש"י מנוקד ומעוצב
• לפירוש "רש"י מנוקד ומעוצב" על כל הפרק •
רשב"ם
אבן עזרא
• לפירוש "אבן עזרא" על כל הפרק •
רמב"ן
ספורנו
• לפירוש "ספורנו" על כל הפרק •
מלבי"ם
• לפירוש "מלבי"ם" על כל הפרק •
כלי יקר
• לפירוש "כלי יקר" על כל הפרק •
אור החיים
• לפירוש "אור החיים" על כל הפרק •
רבי עובדיה מברטנורא
• לפירוש "רבי עובדיה מברטנורא" על כל הפרק •
- פרשנות מודרנית:
תרגום ויקיטקסט: - ואלהים קרא לרקיע (האטמוספירה) בשם "רקיע השמיים" וציווה עליו להיות צמוד אל השמיים (החלל החיצון) ולשקף אותם. ובתחילת היום היה ערבוב בין כל המים שבעולם ובסופו היתה בקרה והבדלה בין המים התחתונים לבין המים העליונים; זה היה יום שני של בריאה.
בהמשך דף זה מופיעים ביאורים ופרשנויות של עורכי ויקיטקסט, שאינם בהכרח מייצגים את הפרשנות המסורתית.
ביאורים מסורתיים לטקסט ניתן למצוא בקטגוריה:בראשית א ח.
וַיִּקְרָא אֱלֹהִים לָרָקִיעַ שָׁמָיִם - הרי השמים כבר נזכרו בפסוק א?!
נאמר ב(בראשית א א): "בְּרֵאשִׁית בָּרָא אֱלֹהִים אֵת הַשָּׁמַיִם וְאֵת הָאָרֶץ", כלומר השמיים נבראו כבר בתחילת היום הראשון או אף לפניו. לעומת זאת, בפסוקנו נאמר לכאורה שהרקיע, שנעשה ביום השני, הוא השמיים, ובפסוק י נאמר שהיבשה, שהתגלתה ביום השלישי, היא הארץ! כמה הסברים:
1. ביום הראשון נבראו השמים והארץ, אבל לא נקבע למה ישמשו; ואילו ביום השני, במאמר "יהי רקיע", קבע השי"ת מקומו של רקיע "בתוך המים", וציווה עליו להבדיל "בין מים למים". ולפי זה, "ויעש אלהים את הרקיע" פירושו: קבעו במקומו הראוי לו; שכן עצם בריאתו היתה כבר ביום הראשון.
בדומה לזה פירשו המפרשים: "ויקרא אלהים לרקיע שמים. ביום השני קראם בשם הזה כאשר הלביש אותם צורת רקיע, כי בראשון היו שמים בבריאה, אבל אין השם נתפש בהם עד שלבשו הצורה הזו" (רמב"ן), "ויקרא וגו'. כאן הודיע כי אלו הם האמורים בפסוק בראשית וגו', ומה שקראם בפסוק ראשון בשם שמים פירוש בריאה אחת שעתיד לקרותה שמים, ולעולם לא קרא ה' לו שם זה עד יום ב'" (אור החיים).
2. פסוק א מתאר את המפץ הגדול, הרגע שבו נבראה התערובת הקדמונית שממנה התפתחו אחר-כך השמיים והארץ וכל צבאם. לאחר מכן מתואר איך מתוך התערובת הזאת נפרדו חלקים נבדלים כגון הרקיע ביום השני והיבשה ביום השלישי.
- אולם, כבר בפסוק ב נאמר "והארץ היתה" - כבר ביום הראשון הייתה ארץ. ומסתבר שאותו הדבר נכון גם לגבי השמיים - הם היו כבר ביום הראשון.
3. הרקיע שנעשה ביום השני אינו זהה לשמיים. מה שנאמר בפסוקנו "ויקרא א-להים לרקיע שמים" – אין הכוונה שהשם "שמים" בא במקום השם "רקיע", אלא שה' הוסיף לרקיע את השם "שמים". ואכן, בהמשך הפרק הוא אינו נקרא "שמים" סתם אלא תמיד "רקיע השמים" וראו עוד על שינויי-שמות במקרא.
השמיים בפרק זה הם הריק החשוך שאנחנו מכנים היום "החלל החיצון" (וראו ביאור:שמים). הרקיע הוא שכבת האויר שאנחנו מכנים היום "אטמוספירה". ה' קרא לו "רקיע השמיים" כי תפקידו להיות סמוך לשמיים, לחצוץ בין הארץ לבין השמיים, ולשקף דרכו את השמיים: "ויקרא אלהים לרקיע שמים - מפני שפעלות השמימיים יגיעו לנו באמצעותו" (ספורנו). וראו ביאור:קריאות ושמות בבריאת העולם וגם ביאור:רקיע השמים.
4. מסתבר שבפסוק הראשון, השמים מסמלים את הרִיק והארץ מסמלת את החומר. בתחילת הבריאה החומר התחיל להתפזר בריק ולהתקבץ לגופים שמימיים, שאת המבנה שלהם היום אנחנו חוקרים ומגלים, ובתהליך זה נוצר האור, להאיר את החושך.
5. פרופסור Scott B. Noegel במאמרו "God of Heaven and Sheol", מציע הסבר למילים אלו.[1] הוא משתמש בתנ"ך, במקורות האכדים והשומרים, ככתוב בחוקי חמורבי, סיפור גלגמש, אנומה אליש, וסיפור עשתר, שמסבירים שבתקופה ההיא חילקו את היקום לחמישה חלקים. הוא מסביר שביום הראשון נוצרו רק המרחבים: "הַשָּׁמַיִם" (heaven) (smm) ו"הָאָרֶץ" (ars) (underworld), ולמרות שבתורה משתמשים באותם מילים ביום הראשון ובימים השני והשלישי, ברור שמדובר במשהו אחר, הן 'השמים' 'והארץ' של יום ראשון כבר נוצרו, ואין צורך ליצור אותם בשנית.
כבר בפעם הראשונה כאשר מופיעות המילים "הַשָּׁמַיִם" ו"הָאָרֶץ", בפסוק א', הן מופיעות עם 'ה' - הידיעה, כאילו שברור במה מדובר. כאשר המילים "שָׁמָיִם" ו"אֶרֶץ" מופיעות מחדש בפסוקים ח' ו-י', כפרטים חלקיים של המערכת הכללית, המילים מוגדרות מחדש ומופיעות בלי 'ה' - הידיעה, כדי להודיע לנו שאלו דברים חדשים ושונים שלא הוצגו בעבר, למרות השימוש באותן מילים.
- בפסוק א, המילה "הַשָּׁמַיִם" (smm) מתארת את הכוכבים והמרחב האין-סופי העליון (heaven), והמילה "הָאָרֶץ" (ars) מתארת את המרחב האין-סופי התחתון (underworld) המשלים את המרחב האין סופי העליון. בהמשך הכוונה תהיה לשאול, מגורי נשמות המתים.[2]
- בפסוקים ח-י, המילה "שָׁמָיִם" (smm) מתארת את האזור שבו נמצאים העננים מעל היבשה (המים העליונים) (sky) אשר נוצרו ביום השני, והמילה "אֶרֶץ" (ars) מתארת את מעשה המרקעה שהפריד בין המים העליונים למים התחתונים, ככתוב (בראשית א ז): "וַיַּעַשׂ אֱלֹהִים אֶת הָרָקִיעַ, וַיַּבְדֵּל בֵּין הַמַּיִם אֲשֶׁר מִתַּחַת לָרָקִיעַ, וּבֵין הַמַּיִם אֲשֶׁר מֵעַל לָרָקִיעַ", וזאת היתה היבשה שאלוהים קרא לה ארץ ביום השלישי (בראשית א י). המילה "יַמִּים" מתארת את המים התחתונים בתוך היבשה ומסביבה, והנוזל שעליו צפה היבשה (ואכן היבשה באמת צפה על ים של לבה נוזלית).
אלוהים ברא את הכל, למעלה ולמטה עד אין סוף. אין יוצר או שליט אחר מבלעדיו והוא שוכן בכל המרחב.
וַיְהִי עֶרֶב וַיְהִי בֹקֶר
הביטוי מציין את התהליך המרכזי בבריאת העולם שהוא הפיכת תערובת למציאות מבוקרת - הקטנת האנטרופיה; ראו ביאור:ויהי ערב ויהי בוקר.
קישורים
פסוק זה באתרים אחרים: הכתר • על התורה • Sefaria • תא שמע • אתנ"כתא • סנונית • שיתופתא
דפים בקטגוריה "בראשית א ח"
קטגוריה זו מכילה את 14 הדפים המוצגים להלן, ומכילה בסך־הכול 14 דפים.