קטגוריה:אסתר ה ט
נוסח המקרא
ויצא המן ביום ההוא שמח וטוב לב וכראות המן את מרדכי בשער המלך ולא קם ולא זע ממנו וימלא המן על מרדכי חמה
וַיֵּצֵא הָמָן בַּיּוֹם הַהוּא שָׂמֵחַ וְטוֹב לֵב וְכִרְאוֹת הָמָן אֶת מָרְדֳּכַי בְּשַׁעַר הַמֶּלֶךְ וְלֹא קָם וְלֹא זָע מִמֶּנּוּ וַיִּמָּלֵא הָמָן עַל מָרְדֳּכַי חֵמָה.
וַיֵּצֵ֤א הָמָן֙ בַּיּ֣וֹם הַה֔וּא שָׂמֵ֖חַ וְט֣וֹב לֵ֑ב וְכִרְאוֹת֩ הָמָ֨ן אֶֽת־מׇרְדֳּכַ֜י בְּשַׁ֣עַר הַמֶּ֗לֶךְ וְלֹא־קָם֙ וְלֹא־זָ֣ע מִמֶּ֔נּוּ וַיִּמָּלֵ֥א הָמָ֛ן עַֽל־מׇרְדֳּכַ֖י חֵמָֽה׃
וַ/יֵּצֵ֤א הָמָן֙ בַּ/יּ֣וֹם הַ/ה֔וּא שָׂמֵ֖חַ וְ/ט֣וֹב לֵ֑ב וְ/כִ/רְאוֹת֩ הָמָ֨ן אֶֽת־מָרְדֳּכַ֜י בְּ/שַׁ֣עַר הַ/מֶּ֗לֶךְ וְ/לֹא־קָם֙ וְ/לֹא־זָ֣ע מִמֶּ֔/נּוּ וַ/יִּמָּלֵ֥א הָמָ֛ן עַֽל־מָרְדֳּכַ֖י חֵמָֽה׃
תרשים של הפסוק מנותח תחבירית על-פי הטעמים
פרשנות
- פרשנות מסורתית:
תרגום
תרגום אסתר (כל הפרק)
תרגום שני (כל הפרק)
מלבי"ם
• לפירוש "מלבי"ם" על כל הפרק •
- ביום ההוא מיותר,
- ולא קם ולא זע כפל ענין.
- פה אמר על מרדכי חמה ולמעלה (ג' ה') וימלא המן חמה :
מדרש רבה
פרק ה/פסוק ט
ויצא המן ביום ההוא שמח וטוב (אסתר ה, ט) וגומר כתב ביום ההוא ולא הוצרך לכתוב רק מפני שבא לומר כי לפני שבר גאון ולכך אמר ביום ההוא יצא בשמחה וטוב לבב וזה היה גורם שלא היה לו אחר כך רק שבר כי לפני שבר גאון מן הטעם אשר התבאר למעלה, ולא קם ולא זע (אסתר ה, ט) פרושו לא קם כמו שדרך לקום מפני אדם חשוב ולא זע אף שלא היה רוצה לקום מפני שגם הוא אדם חשוב מ"מ היה לו להיות זע קצת והוא לא דרך כבוד כאשר אינו רוצה לטרוח כל כך להיות קם לגמרי דרך להיות זע שאינו כ"כ טורח וגם זאת לא עשה אבל המתרגם תרגם (שם) ולא קם מן קדם אנדרטיה ולא רתת מיניה עד כאן הנה פירוש ולא קם על הצלם שהיה על המן ולא זע על המן עצמו וזה כי ב' דברים היה להמן שבשבילם יש להשתחוות לו האחד מצד הצלם שהיה על המן השני מצד המן עצמו וכנגד אלו שניהם תרגם גם כן למעלה אצל לא יכרע ולא ישתחוה ומרדכי לא הוי גחין לאנדרטה ולא הוי גחין להמן כי המן היה על מלבושיו אנדרטיה אחד והוא צלם ולא הוי גחין ליה ולא שלא הוי גחין לאנדרטיה שהוא צלם דודאי דבר זה נחשב ע"ז אבל כאשר לא היה עליו אנדרטיה משמע שהיה משתחוה לו כי בודאי מותר להשתחות לאדם לפי שהוא אדם כמותו ומאחר שהוא כמותו איך יהיה אלקית בו כיון שהוא אדם כמותו ועל זה אמר ולא ישתחוה אפילו להמן בלבד שאין מותר להשתחוות לאדם כמותו רק כאשר אין עושה עצמו אלקית אבל המן עשה עצמו ע"ז בודאי אסור ולפיכך אמר במדרש (אסתר רבה ז, ח) אמר להם מרדכי משה רבינו הזהרנו בתורתו לא תעשה לך פסל וכל תמונה, (שמות כ, ד) וישעיה אמר חדלו לכם מן האדם אשר נשמה באפו (ישעיה ב, כב) הביא ראיה מתחלה שאמר משה לא תעשה לכם פסל ומסיכה רק שלא תאמר שמא דוקא פסל ומסיכה הוא אבל לאדם שהוא אדם כמותו איך יעשה אותו ע"ז הרי הוא אדם כמותו וה"א כהאי גוונא אין ע"ז ומאי דכתיב (אסתר ג, ב) לא ישתחוה בלבד הוי מוקמינן לצלם ולא לאדם והשתא דכתיב (שם) לא יכרע ובודאי זה אתי לצלם א"כ לא ישתחוה למה לי אלא אתא לאדם ואין להקשות דלמא דוקא השתחויה דהוא פישוט ידים ורגלים הוא דאסר אבל כריעה מותר דזה אינו חדא כיון דאדם הוי ג"כ ע"ז דינו כצלם כמו דאסר השתחויה אצל צלם ה"נ אסור כריעה, ועוד דהקיש הכתוב אסור בו כריע ואין לומר דלמא קרא כמשמעו חדא לכריעה וחדא להשתחויה הזה דא"כ לכתוב דאסור אפילו כריעה ומכ"ש השתחויה וכך כאן דהוי ליה למכתב לא זע וכ"ש שלא קם אלא דחד קרא אתי לאנדרטי וחד להמן עצמו וכך כאן כי המן עשה עצמו ע"ז ומפני כך כתיב (אסתר ג, ד) באומרם אל מרדכי יום ויום וקרינן כאמרם אל מרדכי יום יום כי אף שאמרו אל מרדכי יום יום הוא עם כל זה לא שמע מרדכי והוא כמו ויהי כדברה אל יוסף יום יום (בראשית לט, י) שג"כ פירושו כאשר דברה אל יוסף יום יום עם כל זה לא שמע יוסף אליה אבל באמרם אל מרדכי יום יום פירושו כיון שאמרו אל מרדכי יום יום לכך לא שמע מרדכי אליהם מפני שבזה שאמרו אליו יום יום שיכרע וישתחוה אם כן בודאי בשביל שעשאו ע"ז ואל"כ מה בכך כיון ששניהם היו אצל המלך אחשורוש והיו משרתיו מה בכך אם לא יכרע ולא ישתחוה אחד לשני אלא שעשאו עבודה זרה ועל זה היו מקפידין מאוד לכך אמרו יום יום ומה שלא הסיר מרדכי עצמו מהיות יושב בשער המלך ולא יבא לידי סכנה, ויש מפרשים מפני כי היה יושב בשער המלך שהושיב אותו שם לשמור ולשרת אתו המלך וא"כ יסולק עצמו ממה שהוא משרת את המלך ויהיה גם כן מחייב עצמו בנפשו ואין זה מספיק מפני כי היה (ספר אור חדש עמוד קסט) יכול לסלק עצמו משם כאשר ראה את המן בא אליו מרחוק ולא עשה זה מרדכי שהיה יכול לומר שהולך לעשות צרכיו או מה שצריך לו ועוד במדרש שאמרו עבדי המלך למרדכי ונאמר ליה רצה לומר ששאלו את מרדכי אם נאמר ליה להמן אמר להם אמרו לו ועתה מה היה צריך לזה למרדכי לומר שיאמרו לו זה אבל עיקר הטעם כמו שהתבאר למעלה כי היה רוצה לקדש שמו יתברך ומצוה היא בודאי קדוש השם כמו זה ולכך אמר במדרש (ילקוט שמעוני אסתר סי' תתרנד) וכל עבדי המלך וגומר ולמה היו משתחוים לו י"א נתן אלקיו בכלי וכך היה מהרהר אם ישתחוה לי נמצא עובד עבודה זרה ולכך נאמר (אסתר ג, ב) ומרדכי לא יכרע ולא ישתחוה, ד"א מרדכי אמר אין אני יכול להחניף לרשע שאני סגנין של מלך שנאמר (דברים לג, יב) ולבנימין ידיד ה' ישכן לבטח ובין כתפיו שכן ואי אפשר לי להשתחוות לו דלא ליזל מיניה שכינה השרויה על כתפי שנאמר (שם) ובין כתפיו שכן עד כאן, הנה לפי' הראשון מה שלא השתחוה מרדכי להמן ואמר משם שעשה עצמו ע"ז ומפני כי עדיין קשה שהיה למרדכי לסלק עצמו משער המלך ועל זה אמר אם הייתי מתירא מן הרשע הזה ומאחר שהשכינה בחלקי כדכתיב ובין כתפיו שכן א"כ הרי זה חלול השם שאינו בוטח בו יתברך והוא ירא מן הרשע ולכך מרדכי שהוא מזרע של בנימין אשר עליו נאמר (שם) ובין כתפיו שכן היה מקדש את שמו יתברך אשר הוא עובד לו שהוא יהיה מציל אותו מן המן הרע זה וזה אמרם במדרש (אסתר רבה ז, ח) אמרו לו הנה אבותיך השתחוו לו רב השתחויות אמר להם בנימין אבי לא השתחוה במעי אמו היה עד כאן, ועתה קשה כי למה לא השיב להם כי אבותיו לא עשו עצמם עבודה זרה כמו המן שעושה עצמו עבודה זרה אלא בא לומר להם מה שאינו מסלק עצמו מן שער המלך כאשר הוא רואה שהמן יבא אצלו ועל זה אמר כי עדיין נולד בנימין כי בנימין היה השכינה בחלקו ומאחר שהשכינה בחלקו ולכך הוא מיוחד לזה שיהיה מקדש השם במה שאפשר.
וימלא המן על מרדכי חימה (אסתר ה, ט) ולא הוצרך למכתב על מרדכי חימה כי בודאי על מרדכי היה רק לפי שהיה משמע שלא היה מבקש המן להנקם מן מרדכי רק שבלבו היה הכעס והחימה אבל לא מבקש לנקום לכך כתיב (שם) וימלא המן על מרדכי חימה ומבקש להנקם ממנו וכתב זה שלא תאמר כי המן לא היה מבקש לנקום מן מרדכי רק כי זרש אשתו ואוהביו נתנו העצה הזאת לו כאשר אמר (שם, יג) וכל זה איננו שוה לי וגו' ודבר זה אינו כי הוא היה עיקר המעשה שהיה מבקש להנקם מן מרדכי רק שהם נתנו העצה אליו איך יוציא הנקמה אל הפעל כי כל מעשה המגילה שנהפך מחשבתו של המן עליו ואם לא היה המן מבקש להנקם רק היה הנקמה ע"י אשתו ואוהביו במשמעות הפסוק אם כן לא היה מחשבתו נהפך עליו ולפיכך הוצרך לומר וימלא המן על מרדכי חימה שכל מחשבתו על מרדכי היה להנקם מן מרדכי
- פרשנות מודרנית:
בהמשך דף זה מופיעים ביאורים ופרשנויות של עורכי ויקיטקסט, שאינם בהכרח מייצגים את הפרשנות המסורתית.
ביאורים מסורתיים לטקסט ניתן למצוא בקטגוריה:אסתר ה ט.
נקודת הפסגה של המן לפני נפילתו
מרדכי נעדר ממקומו בשער המלך
ייתכן שבשלושת ימי הצום (ביאור:אסתר ד ב, ביאור:אסתר ד טז), מרדכי נעלם ממקומו בשער כדי להטעות את המן כאילו שבעייתו נפתרה. זאת גם כדי לחזק את מפח-נפשו, כשיראה אותו חי לאחר הצום. אולי המן קיווה שהיהודים הרגו את מרדכי (כמו את שבע בן בכרי), או שמרדכי ברח (כמו יעקב), התאבד (כמו אחיתופל) ושמא מת מהתקף-לב (כמו נבל הכרמלי), אך בינתיים הוא המשיך לחגוג ממשתה (ביאור:אסתר ג טו) למשתה (ביאור:אסתר ה ט). המן לא הבין שהמלכה סיכנה את חייה בעניין הקשור בו. הוא לא עקב אחרי מרדכי אויבו, ולכן גורלו נחרץ כשהוגש לו אישית צו-הופעה (subpoena) למשתה השני, עוד במהלך המשתה הראשון, והעד לצו היה המלך עצמו (ביאור:אסתר ה ה).[1] הייתה אפשרות, שהמן לא יופיע למשתה, ואסתר יכלה לנצל את העדרותו כהוכחה לפשעו (in absentia), ולהגזים בהצגת חטאיו.
שָׂמֵחַ וְטוֹב לֵב
מכל אנשי המלך הוא לבדו הוזמן לחדר המלכה האסור על כל הגברים למעט המלך. זה היה כבוד מעל המשוער. כך לאחר המשתה הראשון חזר המן לביתו שמח, והנה מרדכי יושב בשער ומתעלם ממנו בכוונה גלויה, ללא שום אות כבוד כמו: הרכנת ראש או תנועת יד, ככתוב: והוא "לא קם ולא זע" (ביאור:אסתר ה ט). פרופ. לבינסון הסביר, שבזוי זה מצד מרדכי מהווה החמרה בהתנהגותו.[2] הסברו של מרדכי, שהוא אינו כורע בגלל יהדותו, איבד את תוקפו, והוכח כחוכא ואטלולא.
וְכִרְאוֹת הָמָן אֶת מָרְדֳּכַי בְּשַׁעַר הַמֶּלֶךְ
בהמשך המן אוסף את אוהביו ומספר להם את כעסו על מרדכי היהודי היושב בשער המלך. תאור זה מלמד אותם שמרדכי הוא מנהיג היהודים היושב בשער המלך, אולם הוא גם דיוח שמרדכי לא קם אלא נשאר יושב. במידה ואוהביו היו בין הנכבדים בשער המלך והמן יצא בשעות העבודה הם היו יודעים שמרדכי החמיר בחוצפתו ולא היה צורך לספר להם. כנראה המן יצא מאוחר יותר ורק מרדכי נשאר בשער לראות איך נגמר המשתה של אסתר.
וְלֹא קָם וְלֹא זָע מִמֶּנּוּ
פקודת המן היתה שנכבדי המלך בזמן עבודתם בשער המלך חייבים לכרוע ולהשתחוות לו. (ביאור:אסתר ג ב) כאשר מרדכי היה לבוש שק ובא "עַד לִפְנֵי שַׁעַר-הַמֶּלֶךְ" (ביאור:אסתר ד ב) הוא לא היה חייב לכרוע להמן כי הוא לא היה בשער המלך ולא מילא את תפקידו. עכשו, כשהמן חזר ממשתה המלכה, יום העבודה כבר נגמר כי נאמר: "וַיֵּצֵא הָמָן...שַׁעַר הַמֶּלֶךְ...וַיָּבוֹא אֶל בֵּיתוֹ; וַיִּשְׁלַח וַיָּבֵא אֶת אֹהֲבָיו" (ביאור:אסתר ה י), מכאן שגם המן וגם אוהביו כבר גמרו לעבוד בארמון. לכן מרדכי ישב בשער המלך אבל לא במסגרת מילוי תפקידו, ולא היה חייב לכבד את המן בקימה.
אולם כמובן שאנו מבינים שמרדכי רצה להרגיז את המן במיוחד ולהעבירו על דעתו, כאילו שהמן הוא אדם חסר חשיבות, עבד.
וַיִּמָּלֵא הָמָן עַל מָרְדֳּכַי, חֵמָה
מרדכי אכן הרגיז את המן בכוונה, אולם המן רק כעס עליו ולא ראה את אשמתו שלו בתסבוכת שנוצרה. הוא זה שדרש כבוד מלכות ללא אישור המלך, הוא בחר את יום הפור שאיפשר למרדכי להשאר בחיים אחד עשר חודשים, הוא כתב פקודת רצח ועכשו הוא כועס על מרדכי?
מעניין שהמן לא תקף את מרדכי במקום וגם לא חזר מיד למלך לבקש לתלות את מרדכי, הן הוא הציג את עצמו כמשנה למלך. כנראה להמן לא היה הסבר איך לבקש לתלות את מרדכי, למרות שהמלך אישר לו "להרוג עם" או לפחות להעניש אותם בגלל שהם נחו ולא שילמו מיסים. בהמשך "הָמָן, עֹמֵד בֶּחָצֵר" (ביאור:אסתר ו ה) ומחכה בסבלנות להכנס למלך, כלומר לא היתה לו גישה חופשית למלך. אפשרי שגם הוא היה מומת אם הוא היה בא למלך לא קרוא והמלך לא יושיט לו את השרביט.
זאת היא ההתנהגות הטיפוסית של רעי-לב הרואים אשמה בקורבנותיהם.
[1] הכתוב לא מראה שהמלך הסכים במילים לבוא, כי אסתר ביקשה מעשה ולא הבטחה, אך מדברי המן אנו למדים שהמן חשב שהמלך אכן הסכים (ביאור:אסתר ה יב).
[2] לבינסון, אסתר: פרשנות, עמ’ 92-91.
מקורות
J. D. Levenson, Esther: a commentary, London: Westminster John Knox Press, 1997
נלקח מ- מגילת ההיפוכים. אילן סנדובסקי, אופיר בכורים, יהוד מונוסון, 2013
קישורים
פסוק זה באתרים אחרים: הכתר • על התורה • Sefaria • תא שמע • אתנ"כתא • סנונית • שיתופתא
דפים בקטגוריה "אסתר ה ט"
קטגוריה זו מכילה את 6 הדפים המוצגים להלן, ומכילה בסך־הכול 6 דפים.