קטגוריה:אסתר ה ח
נוסח המקרא
אם מצאתי חן בעיני המלך ואם על המלך טוב לתת את שאלתי ולעשות את בקשתי יבוא המלך והמן אל המשתה אשר אעשה להם ומחר אעשה כדבר המלך
אִם מָצָאתִי חֵן בְּעֵינֵי הַמֶּלֶךְ וְאִם עַל הַמֶּלֶךְ טוֹב לָתֵת אֶת שְׁאֵלָתִי וְלַעֲשׂוֹת אֶת בַּקָּשָׁתִי יָבוֹא הַמֶּלֶךְ וְהָמָן אֶל הַמִּשְׁתֶּה אֲשֶׁר אֶעֱשֶׂה לָהֶם וּמָחָר אֶעֱשֶׂה כִּדְבַר הַמֶּלֶךְ.
אִם־מָצָ֨אתִי חֵ֜ן בְּעֵינֵ֣י הַמֶּ֗לֶךְ וְאִם־עַל־הַמֶּ֙לֶךְ֙ ט֔וֹב לָתֵת֙ אֶת־שְׁאֵ֣לָתִ֔י וְלַעֲשׂ֖וֹת אֶת־בַּקָּשָׁתִ֑י יָב֧וֹא הַמֶּ֣לֶךְ וְהָמָ֗ן אֶל־הַמִּשְׁתֶּה֙ אֲשֶׁ֣ר אֶֽעֱשֶׂ֣ה לָהֶ֔ם וּמָחָ֥ר אֶֽעֱשֶׂ֖ה כִּדְבַ֥ר הַמֶּֽלֶךְ׃
אִם־מָצָ֨אתִי חֵ֜ן בְּ/עֵינֵ֣י הַ/מֶּ֗לֶךְ וְ/אִם־עַל־הַ/מֶּ֙לֶךְ֙ ט֔וֹב לָ/תֵת֙ אֶת־שְׁאֵ֣לָתִ֔/י וְ/לַ/עֲשׂ֖וֹת אֶת־בַּקָּשָׁתִ֑/י יָב֧וֹא הַ/מֶּ֣לֶךְ וְ/הָמָ֗ן אֶל־הַ/מִּשְׁתֶּה֙ אֲשֶׁ֣ר אֶֽעֱשֶׂ֣ה לָ/הֶ֔ם וּ/מָחָ֥ר אֶֽעֱשֶׂ֖ה כִּ/דְבַ֥ר הַ/מֶּֽלֶךְ׃
תרשים של הפסוק מנותח תחבירית על-פי הטעמים
פרשנות
- פרשנות מסורתית:
תרגום
תרגום אסתר (כל הפרק)
תרגום שני (כל הפרק)
רש"י
רש"י מנוקד ומעוצב
• לפירוש "רש"י מנוקד ומעוצב" על כל הפרק •
מלבי"ם
• לפירוש "מלבי"ם" על כל הפרק •
- מהו הכפל מצאתי חן ואם על המלך טוב,
- ולמה התחיל שנית שאלתי ובקשתי,
- מה תעשה מחר כדבר המלך שהמפרשים מחולקים בביאורו :
אם מצאתי חן, ר"ל התנתה בזה שני תנאים, א. שתהיה היא רצויה אליו לתת שאלתה מצד מן השואל,
ב. שיהיה המבוקש עצמו דבר שטוב לפני המלך ואינו נגד רצונו, כי מה שנגד רצונו אינה מבקשת שיתן לה, כי מבטלת רצונה מפני רצונו, ואז יבא המלך והמן אל המשתה שתעשה למחר, ומחר אעשה כדבר המלך לאמר את הבקשה שאני מבקשת, וגם בזאת השכילה לאמר, כי היא איננה כדאי לבקש דבר מן המלך, אבל אחר שהמלך פקד עליה שתבקש ממנו דבר, הנה תבקש בקשתה כדי לקיים דבר המלך ופקודתו שרוצה בזה שתבקש :מדרש רבה
פרק ה/פסוק ח
ועל זה אמרה אסתר אם על המלך טוב לתת את שאלתי ולעשות בקשתי הרי שהזכיר נתינה אצל השאלה ועשיה אצל הבקשה ולא היה צריך לכתוב ותען אסתר ותאמר שאלתי ובקשתי שהרי כתיב אחר זה (שם ח) אם מצאתי חן בעיני המלך לתת את שאלתי ולעשות את בקשתי וגו' רק כי אם לא אמרה שאלתי ובקשתי היה משמע מה שאמרה אחר כך אם מצאתי חן בעיני המלך לתת את שאלתי ולעשות בקשתי היינו שגם זה שיבא המלך והמן אל המשתה למחר הוא ג"כ שאלתה ובקשתה אבל אין זה בלבד רק כי גם זה שאלתה ובקשתה לכך אמרה כל שאלתי שאני מבקש עתה וכל בקשתי שהוא עתה הוא זה ולא יותר כלל והוא דבר זה יבא המלך והמן (שם) וגו' ואם תעשה זה הרי כבר נעשה שאלתי ובקשתי שאני מבקש עתה וכל זה לומר לפניו כי זה דבר גדול נחשב אליה ולא יאמר המלך כי אין דבר זה עיקר ולכך יחשב אף אם אין עושה שאלה זאת שיבא עם המן אל המשתה אין נחשב שאין עושה שאלתה כיון שאין זה עיקר לכך אמרה כל שאלתי ובקשתי עתה הוא זה בלבד יבא המלך והמן וגו' וזהו השאלה ולא יותר כלל ואמרה ומחר אעשה כדבר המלך כלומר כי דבר שאמר המלך מה שאלתך ומה בקשתך ובודאי היה כוונתו מה שאני רוצה שיתן לי המלך ודבר זה אעשה למחר לפרש מה שאני רוצה ושואל שיתן לי וחפץ שלי אבל עתה אין שאלתי יותר רק דבר זה שאמרתי יבא המלך והמן וגומר ולכך אם יעשה שאלתי ובקשתי וגו' בזאת יעשה לי כל שאלתי ובקשתי שהיא עתה ומחר אעשה כדבר המלך היינו כמו שהבין המלך שאני רוצה ומבקש ממנו שיתן לי דבר זה אעשה למחר לומר מה שאני מבקש כך הוא פי' זה וכאן כתיב (שם ז) ותען אסתר שאלתי ובקשתי ואלו למעלה לא כתיב ותען רק ותאמר אסתר וזה כי כאן מה שאמר אחשורוש מה שאלתך וינתן לך ועל זה אמרה אסתר כי שאלתי ובקשתי אינה כמו שאמרת כי אתה חושב כי שאלתי ובקשתי לתת לי דבר ועל זה ענתה אסתר כי שאלתי ובקשתי אינו כך רק שאלתי ובקשתי אם נא וגו' ומפני כי אסתר באת לומר כי אין השאלה והבקשה כמו שאמר אליה ועל זה שייך לומר ותען ואמרה כי למחר אעשה כדבר המלך לומר שאלתי ובקשתי מה שיתן לי ויש לפרש גם כן כי בשביל זה אמרה אסתר שאלתי ובקשתי מיותר כי לא הוי צריך רק אם על המלך טוב וגו' רק שאמרה כי שאלתי ובקשתי לא כמו שאתה חושב כי שאלתי ובקשתי שינתן לי דבר רק שאלתי אם על המלך טוב וגו' ויש שאלה למה לא בקשה אסתר בסעודה הראשונה מה שיש לה לבקש ולמה אחרה עד סעודה שניה, ועוד כי באולי לא יאמר המלך לה בסעודה הראשונה מה שאלתך וגו' והיא תאמר שיבא עוד אל המשתה ושמא לא יאמר כך ומכל מקום אין זה קשיא כל כך שאמרה אם לא יאמר לה במשתה היין מה שאלתך ומה בקשתך אז תבקש היא מעצמה יבא המלך והמן אל המשתה אשר אעשה להם עוד אבל מכל מקום קושיא (ספר אור חדש עמוד קסז) הראשונה במקומו עומדת ויש לפרש כי לכך הפירושים שנתנו טעם מה שהזמינה אסתר את המן טוב השנים כאשר עשתה אסתר שתי סעודות מן האחד וכמו שאמר המן וגם למחר אני קרוא לה עם המלך אם כן שתי סעודות יותר מן אחד ולכך רצתה להוסיף עוד סעודה ואפשר לי לומר כי ביום השלישי עדיין לא היו שלשת ימים ואסתר רצתה שיהיה אחר שלשה ימים וביום הג' היתה סעודה זאת רק שהקדימו סעודה הראשונה והתחילה הסעודה ביום י"ג והיתה הסעודה מתחלת ביום י"ג ובליל י"ד וסעודה הב' התחילה ביום ט"ו ונכנסה לתוך ליל ט"ז ולא רצתה אסתר לבקש רק אחר שעברו שלשה ימים מטעם אשר התבאר למעלה אצל שאין הקדוש ברוך הוא מניח הצדיק בצער יותר משלשה ימים וכמו שהוא אצל הצרה שהיא שלשה ימים כך הוא אצל ימי משתה שהיתה אסתר מוכנת לטמון לו פחים במשתה שעשתה וכאשר היו שתי סעודות היה זה בג' ימים כי הסעודה הראשונה ההתחלה של הסעודה ביום כמו שפרשנו למעלה על יבא המלך והמן היום וגומר והסעודה שהיה ביום שלאחריו היה גם כן ביום ובלילה שאחריו עד שהיו הסעודות בשלשה ימים וכמו שהיה נחשב מה שהתחילו התענית מבעוד יום נחשב זה יום אחד בפני עצמו וכך המן שהיה בשמחה נחשב מה שהתחילה הסעודה מבעוד יום נחשב זה ליום אחד והיה דומה לגמרי צומות היהודים למשתה המן ולכך לא עשתה אסתר דבר בסעודה הראשונה.
ובמדרש (ילקוט שמעוני אסתר סי' תתרנו, ה) ומחר אעשה כדבר המלך (אסתר ה, ח) מה ראתה אסתר לומר ומחר אעשה כדבר המלך אלא שכל זרעו של עמלק רגיל ליפול למחר שנאמר (שמות יז, ט) מחר אנכי נצב על ראש הגבעה ע"כ, והמדרש הזה בא לפרש הקושיא שאמרנו מפני מה לא בקשה אסתר מן אחשורוש בסעודה הראשונה ופי' זה כי עמלק וזרעו אינו כמו שאר עמים כי עמלק מחולק מן הכל ובפרט שהוא מחולק מן ישראל כמו שתראה מן הכתובים המעידים על זה כלל הדבר עמלק מחולק מן המציאות עד שהוא נחשב בפני עצמו ולכך כל זמן שעמלק בעולם לא נאמר שהוא יתברך אחד ושמו אחד עד שיכלה זרעו של עמלק כדכתיב (עובדיה א, כא) ועלו מושיעים וגו' מפני כך ראוי להם הכליון לעתיד כאשר יהיה הש"י אחד כאשר עמלק וזרעו יוצא מן האחדות של הש"י ודבר זה הוא הפלת עמלק ולכך כתיב בהפלתו יום מחר כי הוא דומה ליום מחר שיום הראשון הוא יום אחד ויום שאחריו הוא השני והוא השניות וכן עמלק הוא השניות אשר הוא העולם והשניות הזה הוא מפלתו ולכך רצתה אסתר להפילו ביום מחר דוקא כי זה הוא הפלת המן ולכך אמר משה מחר אנכי נצב על ראש הגבעה אסתר אמרה ג"כ ומחר אעשה כדבר המלך לשאול על עמה ועל מולדתה מן הצר הצורר הוא המן להפילו למחר בפרט שהוא יום שני ודברים אלו ברורים ומ"ש ומחר אעשה כדבר המלך ומה הוא דבר המלך דבר זה פרשנו למעלה כי אחשורוש אמר (אסתר ה, ג) מה שאלתך ומה בקשתך עד חצי המלכות וינתן לך ואסתר השיבה כי אינה מבקשת עתה שינתן לה דבר רק שיבא עם המן למשתה ומחר אעשה כדבר המלך להגיד שאלתה מה שהיא מבקשת מן המלך ומפני שהיתה מבקשת על המן שייך לומר בזה למחר כמו שאמרנו ולמעלה אמרה אל המשתה אשר עשיתי לו לשון יחיד וכאן אמרה אל המשתה אשר אעשה להם לשון רבים וזה מפני כי למעלה כבר עשתה הסעודה לכך אמרה אשר עשיתי לו כי מתחלה עשיתי סעודה בשבילך ועתה אני מבקשת יבא המלך והמן אל המשתה שעשיתי בשביל המלך כבר באולי לא ירצה המלך שיהיה עם המן בסעודה אבל כאן שאמרה אל המשתה אשר אעשה והזמינה את המן קודם שעשתה הסעודה אם כן הסעודה גם כן בשביל המן שהרי כבר הזמינה אותו לכך אמרה אשר אעשה להם ועוד כיון שהיה שם המן אין ראוי לומר אל המשתה אשר אעשה לו כאלו אינה עושה דבר בשביל המן לכך אמרה להם ועוד (ספר אור חדש עמוד קסח) כי אסתר היה כל כוונתה שטמנה לו פחים שרצתה אסתר להגביה ולהגדילו שיהיה זה מכשול אליו ואם בפניו אמרה אל המשתה אשר אעשה לו לא היתה אסתר נותן לו גדולה לכך אמרה אשר אעשה להם לתת להמן גדולה.
- פרשנות מודרנית:
בהמשך דף זה מופיעים ביאורים ופרשנויות של עורכי ויקיטקסט, שאינם בהכרח מייצגים את הפרשנות המסורתית.
ביאורים מסורתיים לטקסט ניתן למצוא בקטגוריה:אסתר ה ח.
ותען
ותען אסתר
"וַתַּעַן אֶסְתֵּר, וַתֹּאמַר: שְׁאֵלָתִי, וּבַקָּשָׁתִי" (ביאור:אסתר ה ז), המלך חושב שאסתר עונה ומסבירה את שאלתה ואת בקשתה. אסתר מבינה ששאלת המלך ותשובתה הם סוף המשתה, היום.
אִם מָצָאתִי חֵן בְּעֵינֵי הַמֶּלֶךְ
כמו בפנייתה הראשונה למלך, אסתר משתמשת בסגנון המכובד "אם על המלך טוב" (ביאור:אסתר ה ד), אולם כאן אסתר מתחילה בשאלה "אִם מָצָאתִי חֵן בְּעֵינֵי הַמֶּלֶךְ". זאת היא שאלתה הראשונה לפני שהיא מעיזה לבקש על עמה. אומנם המלך לא הרג אותה בהופעתה הבלתי קרואה, אבל זה לא מעיד שהוא אוהב אותה ויחוס על עמה בניגוד לפקודה החתומה בשמו ואשר "אֵין לְהָשִׁיב" אותה (ביאור:אסתר ח ח). כפי שהראנו, למלך היו סיבות רבות לא להרוג את המלכה (ביאור:אסתר ה ג) אפילו אם הוא לא אוהב אותה ולכן לא קרא לה כבר שלושים (ושלושה) ימים (ביאור:אסתר ד יא + ביאור:אסתר ה א).
כאשר המלך לא דרש תשובה ממשית, וכאשר המלך בא למשתה השני, הוא למעשה ענה לשאלתה: "כן, מצאת חן בעייני, מלכתי" וכל זה בנוכחות המן כדי לחזק את מעמדה.
לָתֵת וְלַעֲשׂוֹת
משאלתה, המלך הבין שאסתר לא מבקשת אוצר או רכוש. שאלתה מדגישה בקשה "לעשייה" דבר שביכולו של המלך לעשותו ללא פגיעה בכבודו כי הדבר יהיה "עַל הַמֶּלֶךְ טוֹב". המלך האמין שמלכתו מוקירה אותו ובנוכחות המן היא לא תעליב אותו.
יָבוֹא הַמֶּלֶךְ וְהָמָן
בשנית המן מוזמן יחד עם המלך. המלך מוזמן ראשון ביחיד, והמן ניספח לו. המלך היה יכול לשאול את עצמו, מה ראתה המלכה להזמין את המן בפעם הראשונה כאשר היא לא השתמשה בו ליעוץ?
אסתר הזמינה את המלך והמן כדי לתרגל לפני המשתה השני. אסתר ראתה איפה המלך והמן ישבו, איך להושיב את המלך כדי לברוח מהחדר בלי לרוץ קרוב להמן, איפה להושיב את התך כדי לשמור על המלך ועליה, איך יהיה לוח הזמנים של המלך. בנוסף, בנוכחות המלך, המן הוזמן למשתה השני, וזה היה כאילו צו הופעה. העדרותו של המן היתה נחשבת לפגיעה במלך והזדמנות לאסתר להאשים את המן בהעדרותו.
אם אסתר היתה מזמינה את המן רק למשתה השני הוא היה עלול לחשוד שאסתר והמלך זוממים נגדו. כך הוא והמלך נשארו סקרנים והוא למד שהמלך מוחל על כבודו מאהבתו לאסתר. אסתר הראתה כוח על המלך, דבר שיסביר את תחינתו למלכה להציל את נפשו (ביאור:אסתר ז ז), למרות שקשה להבין איך היא היתה יכולה לעשות זאת.
המן במלכודת
המן הוזמן לחדר המלכה בהרמון הנשים. הוא לא יוכל להביא את אנשיו או לתקשר איתם מחדר המלכה. הוא יהיה במקום בלתי מוכר שהשומרים לא מכירים אותו והוא לא שיחד אותם לשרותו. הוא לא יוכל לברוח במסדרונות בהרמון. הוא יהיה במלכודת תחת שליטה של אסתר ואחשורוש, ששומריו עומדים מחוץ לדלת. לאסתר היה שומר ראש בחדר, התך, ואסתר יכלה להרוג את המן כאשר המלך יצא, ולהמציא סיפור שהוא התקיף אותה.[1]
וּמָחָר אֶעֱשֶׂה, כִּדְבַר הַמֶּלֶךְ
התחיבות מפורשת שאסתר לא תמשיך את המשחק הזה. כמובן יש כאן תנאי - אם לא תבוא, לא תשמע. מה יקרה אם הוא לא יבוא - קשה לתאר מה יהיה צעדה הבא של אסתר לאחר שלמדה שהמלך לא כל כך אוהב אותה. אולם לאסתר היו עוד כאחת עשר חודשים להיות מוזמנת למלך ולספר לו את בקשתה.
תגובת המלך?
אין תגובה.
המלך לא ענה. המלך לא נהג להבטיח דבר עתידי שאולי לא יהיה ביכולתו לקיים והוא יפר את הבטחתו. אם הוא ירצה, הוא יבוא, ויש לו זמן להחליט.
אסתר היתה חיבת להכין את המשתה, אפילו אם המלך הראה פנים חמוצות, כי הוא יכול לשנות את דעתו ולהופיע.
המלך לא התנגד ודרש תשובה, אלא כיבד את אסתר. זה כשלעצמו מראה שהמלך נהנה ולא כועס.
המן יצא "בַּיּוֹם הַהוּא, שָׂמֵחַ וְטוֹב לֵב" (ביאור:אסתר ה ט). המן שמח שהוא בלבד הוזמן (ביאור:אסתר ה יב) ושגם למחר הוא מוזמן. המן האמין שהמלך יבוא ושהמלך אוהב את מלכתו ונשמע לבקשותיה. בנוסף, כבר שלושה ימים הוא לא ראה את מרדכי בשער העיר, כי מרדכי התאבל וצם. כך היה המן פטור מחוצפתו של מרדכי (אולי לתמיד, הוא חשב).
קישורים
פסוק זה באתרים אחרים: הכתר • על התורה • Sefaria • תא שמע • אתנ"כתא • סנונית • שיתופתא
דפים בקטגוריה "אסתר ה ח"
קטגוריה זו מכילה את 9 הדפים המוצגים להלן, ומכילה בסך־הכול 9 דפים.