קטגוריה:דברים יז יד
נוסח המקרא
כי תבא אל הארץ אשר יהוה אלהיך נתן לך וירשתה וישבתה בה ואמרת אשימה עלי מלך ככל הגוים אשר סביבתי
כִּי תָבֹא אֶל הָאָרֶץ אֲשֶׁר יְהוָה אֱלֹהֶיךָ נֹתֵן לָךְ וִירִשְׁתָּהּ וְיָשַׁבְתָּה בָּהּ וְאָמַרְתָּ אָשִׂימָה עָלַי מֶלֶךְ כְּכָל הַגּוֹיִם אֲשֶׁר סְבִיבֹתָי.
כִּֽי־תָבֹ֣א אֶל־הָאָ֗רֶץ אֲשֶׁ֨ר יְהֹוָ֤ה אֱלֹהֶ֙יךָ֙ נֹתֵ֣ן לָ֔ךְ וִֽירִשְׁתָּ֖הּ וְיָשַׁ֣בְתָּה בָּ֑הּ וְאָמַרְתָּ֗ אָשִׂ֤ימָה עָלַי֙ מֶ֔לֶךְ כְּכׇל־הַגּוֹיִ֖ם אֲשֶׁ֥ר סְבִיבֹתָֽי׃
כִּֽי־תָבֹ֣א אֶל־הָ/אָ֗רֶץ אֲשֶׁ֨ר יְהוָ֤ה אֱלֹהֶ֙י/ךָ֙ נֹתֵ֣ן לָ֔/ךְ וִֽ/ירִשְׁתָּ֖/הּ וְ/יָשַׁ֣בְתָּה בָּ֑/הּ וְ/אָמַרְתָּ֗ אָשִׂ֤ימָה עָלַ/י֙ מֶ֔לֶךְ כְּ/כָל־הַ/גּוֹיִ֖ם אֲשֶׁ֥ר סְבִיבֹתָֽ/י׃
תרשים של הפסוק מנותח תחבירית על-פי הטעמים
פרשנות
- פרשנות מסורתית:
תרגום
אונקלוס (תאג'): | אֲרֵי תֵיעוֹל לְאַרְעָא דַּייָ אֱלָהָךְ יָהֵיב לָךְ וְתֵירְתַהּ וְתִתֵּיב בַּהּ וְתֵימַר אֲמַנֵּי עֲלַי מַלְכָּא כְּכָל עַמְמַיָּא דִּבְסַחְרָנָי׃ |
ירושלמי (יונתן): | אֲרוּם תֵּיעָלוּן לְאַרְעָא דַיְיָ אֱלָהָכוֹן יָהֵיב לְכוֹן וְתֵרְתוּן יָתָהּ וְתֵיתְבוּן בָּהּ וְתֵמְרוּן נְמַנֵי עֲלָן מַלְכָּא כְּכָל עַמְמַיָא דִבְחַזְרָנוּתָי: |
רמב"ן
רבינו בחיי בן אשר
• לפירוש "רבינו בחיי בן אשר" על כל הפרק •
ספורנו
• לפירוש "ספורנו" על כל הפרק •
דון יצחק אברבנאל
• לפירוש "דון יצחק אברבנאל" על כל הפרק •
עתה ידבר הכתוב מהמדרגה השלישית, שהיא היותר עליונה שבמדרגות ההנהגה האנושית, והיא מדרגת המלך.
המלך כבר נרמז בתורה
וכבר חשבו אנשים, שהייתה המצוה הזאת מחודשת ושלא נזכרה במה שעבר. אבל אני כבר זכרתי, שהמלך הוא מין ממיני השופטים ועליון במדרגותיהם. ולכן גם הוא נכלל באמרו (פ' משפטים) "עד האלהים יבא דבר שניהם". וגם נזכר באמרו "אלהים לא תקלל". וכן דרשוהו רבותינו ז"ל על הורדוס המלך בריש ב"ב (ד' ד').
והנה, נרמזה שימת המלך באמרו (פרשת בשלח) "כי יד על כס יה מלחמה לה' בעמלק מדור דור". וכתב עליו הרמב"ן ז"ל. "והענין, כי כשיהיה מלך בישראל יושב על כסא ה', כמו שכתוב (ד"ה א' כ"ט) "וישב שלמה על כסא ה' למלך", ילחם בעמלק, והוא רמז לשאול. וכן מדור אל דור, לומר שכל מלך בישראל חייב להלחם בעמלק. ועל דרך הפשט נכון הוא. וגם זה ירך מדרש בגמרא, שאמרו "כשהוא אומר כי יד על כס יה מלחמה לח' בעמלק הוא להעמיד להם מלך תחלה, ואין כס ה' אלא מלך, שנאמר וישב שלמה על כסא ה' למלך", כדאיתא בסנהדרין (דף י"ט) בפרק כהן גדול, והוא פשט נכון במקרא הזה, עד כאן לשון הרב". והתבאר מזה, אם כפי המדרש ואם כפי דעת הרב על פי הפשט, שאמרו "כי יד על כס יה" הוא רמז להקמת המלך. ולפי שנזכרה המצוה שמה ברמז ובקצור, הוצרך משה רבינו ע"ה לבאר כאן במצוה הזאת הדברים שיבואו בפרשה.
ההתנגדות למלוכה בימי שמואל
ולפי שראיתי לחכמינו הקדושים הראשונים והאחרונים התקוטטו בזה בענין המצוה הזאת, לתת הטעם, אם הייתה שאלת המלך מצות עשה, איך חרה אף שמואל הנביא על ישראל בשאלם המלך, ובעיני השם יתברך רע? ראיתי להרחיב בו הדבור בדרוש הזה והתר הספק העשירי, כי בלעדיו לא נוכל לפרש כאשר עם לבבי. ועם היות שכבר כתבתי עליו בהרחבה רבה בפירושי לספר שמואל, הנה טבע הדרוש מחייב שייזכר כלותו במקום הזה. ואומר, שבעניין הזה נמצאו לחז"ל ולמפרשים ארבע דעות:
1. הדעת הראשון הוא לחכמינו ז"ל בספרי, אמרו "לא בקשו ישראל מלך אלא להעבידם לעכו"ם, שנאמר (שמואל א' ה') "והיינו גם אנחנו ככל הגוים". ואמר "מיום העלותי אותם מארץ מצרים עד היום הזה ויעזבוני ויעבדו אלהים אחרים" וגו'.
- והדעת הזה רחוק אצלי מאד, לפי שאם היה כן, לא היה הקדוש ברוך הוא ממלא שאלתם, ולא היה מספיק בידיהם, ולא יאמר (שמואל א ט) "כעת מחר אשלח אליך איש מארץ בנימין ומשחתו לנגיד על עמי ישראל... והושיע את עמי מיד פלשתם כי ראיתי את עמי כי באה צעקתו אלי...", יורה שהייתה המלכתו הכרחית ומועיל לתשועת העם.
- ועוד, כי כאשר אמר יתברך "ועתה שמע בקולם אך העד תעיד בהם והגדת להם משפט המלך", איך לא זכר דבר מהעכו"ם אשר יעבדון?
וזה ממה שיורה שלא כוונו לענין גלולים חלילה. ומה שאמר "והיינו גם אנחנו ככל הגוים" לא אמרוהו לעניין גלולים, כי אם לענין המשפט והמלחמות, כמו שאמרו מיד באמרם "ושפטנו מלכנו ויצא לפנינו ונלחם מלחמותינו". ומה שאמר "ככל המעשים אשר עשו", לא היה להגיד שכיוונו בזה לגלולים, כי אם להודיע שהיו עוזבים הנהגת שמואל. ושאין לתמוה על זה, כי גם כן עזבו אבותיהם ההנהגה האלוהית וילכו לעבוד אלהים אחרים, שהיה הדבר יותר קשה.
2. והדעת הב' הוא גם כן לחז"ל בתוספתא דמסכת סנהדרין, אמרו "זקנים שברור כהוגן שאלו, שנאמר שימה לנו מלך לשפטנו ככל הגוים; ועמי הארץ שבהם קלקלו, שנאמר "והיינו גם אנחנו ככל הגוים". מורה שהיה דעתם, שלא חטאו בעצם השאלה כי אם באופן הדברים אשר שאלו, וידמה שלזה כוון הרמב"ם בספר שופטים הלכות מלכים פ"א, באמרו שהיה חטאם "לפי ששאלוהו בתרעומת שלא לשם מצוה כי אם מפני שקצו בהנהגת שמואל וכו'".
- וגם זה איננו שווה לי. לפי שהתורה, כשציוותה בשאלת המלך, אמרה "אשימה עלי מלך ככל הגוים אשר סביבותי", ואם ישראל דברו כדברי התורה - מה פשעם ומה חטאתם?
- ועוד, ששני הפסוקים שוים בעניינם. רוצה לומר, הראשון שיחסו לזקנים שבהם והוא "שימה לנו מלך לשפטנו ככל הגוים", והשני שייחסן לעמי הארץ "והיינו גם אנחנו ככל הגוים", ומה הקלקול שמצאו בפסוק השני שלא יהיה כראשון, שאמרו ששאלו בו כהוגן?
- ועוד, כי הנה בשמואל אמר "וירע הדבר בעיני שמואל כאשר אמרו תנה לנו מלך...", והוא ע"ה בהוכיחו אותם אמר "ודעו וראו כי רעתכם רבה אשר עשיתם בעיני ה' לשאול לכם מלך", הנה לא אמר "ככל הגוים" ולא ששאלוהו בתרעומת, כי אם בשאלת המלך סתם, והוא המורה שבעצם השאלה היה החטא.
3. והדעת הג' היא להרמב"ן בפירוש "לא יסור שבט מיהודה", שאמר שהיה החטא במה ששאלוהו בימי שמואל והיה בזה אליו קלון וחרפה רבה בהיותו שופט ונביא השם יתברך, והיו מואסים בהנהגתו ובוחרים בהנהגת אחר בחייו.
4. והדעת הד' הוא להר"ן, שכתב שכפי התורה היה דבר המשפט התמידי מסור לשופטים וענין המלחמות מסור למלכים, שישראל חטאו במה ששאלו מלך לשפוט, כי אלו שאלוהו סתם או להלחם, לא היה רע בעיני ה' גם בעיני שמואל, ומדבר הרב רלב"ג לקחן.
- אבל הדעות מהרמב"ן ומהרב רלב"ג והרב ר"ן הם בלתי נכונים אצלי, לפי שעם היות שבשאלת ישראל מלך, זכרו עניין המשפט, לא הייתה כוונתם כפי האמת שיהיה למלך המשפט המסור לשופטים, כי יהיה בלתי אפשר שיישב המלך לשפוט בין דם לדם בין דין לדין דברי ריבות כל ישראל, אבל ממשפט המלוכה, כמו שבא בקבלה האמיתית בפרק כהן גדול, היה המשפט שלא כדין כפי צורך השעה לתיקון העולם ולשבור זרועות רשעים, כמו שהביא הרמב"ם פרק ג' מהלכות מלבים, לא שנאמר שהיה זה מיוחד במלך ולא בב"ד הגדול, כי אם שהיה זה בכוח בית דין הגדול גם במלך, וממינוי המלך גם כן היו המלחמות עם האויב מלחמת חובה ומלחמת רשות, ואם היה כל זה מחק המלוכה, מה היה חטאם באמרם "ושפטנו מלכנו ונלחם מלחמותינו"? כי הם לא סרו בטחונם מהשם יתברך בעניין המלחמות עם היותם שואלים מלך שייצא לפניהם ויבא לפניהם, והן בענין המשפט, לא שללו משפט השופטים, ואם היה דעתם לסור מדרכי התורה בהנהגת המלך לא היו שואלים אותו לשמואל, כי היו הם ממנים אותם לרצונם! והוא ממה שיורה שלא שאלו מלך כי אם כפי מה שזכרה התורה, אבל לפי שזקן שמואל והיו חסרים מדבר המשפט המסור לבית דין ולשופט הגדול העומד במקום המלך, לכן הייתה שאלתם מלך שישפטם מאותו משפט שלא כדין לצורך השעה המיוחד למלך, לא מהמשפט המסודר והמסור לשופטים מהערים.
- ועוד, כי הנה בתוכחת שמואל, תמיד ייחס החטא של שאלת המלך בהחלט על שאלתם אותו בחייו, ולא לשאלם אותו לדבר המשפט כדעת הרבנים האלה, אמר "ודעו וראו כי רעתכם רבה אשר עשיתם בעיני ה' לשאל לכם מלך", ואמר "והיום מאסתם את אלהיכם אשר הוא מושיע אתכם, ותאמרו לא כי מלך ימלוך עלינו", הנה יחס הגנות לעצם השאלה, לא לדבר אחר.
- ומלבד כל הבטולים והספקות האלה אשר העירותי על כל אחד מהדעות האלה, הנה עוד אקשה כנגדם יחד קושיא חזקה וספק עצום, כי אם היתה שאלת המלך בסתם דבר נאות ומצוה ממצות התורה, ולא היה החטא כי אם באופן השאלה או תכליתה או זמנה או כונתה, למה אם כן יהושע ושאר שופטי ישראל שבאו אחריו לא התעוררו להמליך מלך בישראל, כיון שהיתה המצוה עליהם בהכנסתם לארץ? ואיך עברו כולם על זאת המצוה בהיותם בארץ אחרי הכבוש והחלוק? ואין אחד מהמפרשים שהתעורר בזה כלל! ובפירושי לספר שמואל, פרשה רביעית, זכרתי בזה הדרוש גם כן דעות חכמי האומות, והקשיתי כנגדם.
ואמנם, דעתי בהיתר הספק הזה וביאור פרשת המלך יתבאר אחרי שאניח שתי הקדמות:
ההקדמה האחת
הנה, ראוי שנדע אם המלך הוא דבר הכרחי ומחוייב בעם חיוב עצמי, או אפשר בלתו.
1. וכבר חשבו הפלוסופים שהוא כן, ושיחס מלך לעם בקבוץ המדיני כיחס הלב בגוף הבעל חי שיש לו לב, וכיחס הסיבה הראשונה אל העולם הכולל. ואם המעיינים האלה יסברו שהמלכות יגזור שלשה דברים:
- הראשון - האחדות והעדר השתוף,
- והשני – ההתמדה והעדר החלוף,
- והשלישי - היכולת המוחלט,
הנה תהיה באמת מחשבתם בחיוב המלך והכרחיותו כוזבת, לפי שאינו מהבטל שיהיו בעם:
- מנהיגים רבים מתקבצים ומתאחדים ומסכימים בעצה אחת, ועל פיהם תהיה ההנהגה והמשפט, וזהו כנגד התנאי הראשון;
- ולמה לא תהיינה הנהגותיהם משנה לשנה או לג' שנים, כשני שכיר או פחות זה, ובהגיע תור שופטים ושוטרים אחרים, יקומו תחתיהם ויחקרו את פשעי הראשונים ואמונתם, ואשר ירשיעון ישלם כל אשר הרשיע לעשות? וזהו כנגד התנאי הב';
- ולמה לא יהיה גם כן יכלתם מוגבל ומסודר כפי הדתות והנימוסים?
- והדין נותן שיחיד ורבים הלכה כרבים, שיותר קרוב להיות הפשע באדם אחד, כמו שנאמר (משלי טז): "חמת מלך מלאכי מות", משיחטאו אנשים רבים בהיוסדם יחד, כי אם האחד (מבי דרך?) ימחו האחרים בידו;
- ובהיות הנהגותיהם זמניות ,והם עתידים לתת את הדין אחרי ימים מועטים, יהיה מורא בשר ודם עליהם.
ולמה לנו להביא על זה טענות שכליות, והנה הנסיון גובר על ההיקש: הביטו וראו הארצות שהנהגתם על ידי המלכים, והיום הזה ראינו כמה ארצות שהנהגותיהם ע"י השופטים ומושלים (...) נבחרים ביניהם, ומלך אלקים עמהם, ומשפט נבחרה להם בסדור מוגבל, והם הרודים בעם העושים בעניני המלחמות, לא יעמוד אם בשבט(?) אם לארצו. הלא ידעת אם לא שמעת?
- כי ארץ רבה שהיתה מושלת בכל העולם, אכלה כל ארעא תדושינה ותדוקינה, בהיות הנהגתה ע"י הקונשוליו"ש שלמים וכן רבים ובהנהגות זמניות, אמנם אחר כך היתה למס;
- ועוד היום שררת ויניציא"ה הגברת, רבתי בגוים שרתי במדינות,
- ומלכות פלורי"נציאה, צבי היא לכל הארצות,
- ומלכיות אחרות גדולות וקטנות אין מלך בהם, והם מתנהגים על פי מנהיגים נבחרים לימים קצובים, והנה המלכיות הנבחרות אשר אין בחם נפתל ועקש לא ירים איש את ידו ואת רגלו על כל דבר פשע, והמה כובשות ארצות בחכמה בתבונה ובדעת!
וזה כולו ממה שיורה, שמציאות המלך בעם אינו הכרחי, וכמו שהזכיר הרב המורה.
ותימה מבעלי הדעת הזה המדומה, שהמשילו אחדות המלך הבחיריי ברשות האנשים ורצונם לאחדות הסיבה הראשונה, יתברך הקדמון ההכרחי.
ואמנם, בגוף הבעל-חיים כבר כתבו החכמים, שבו שלושה אברים ראשיים בהנהגתו, ואף לדעת ראש הפלוסופים, שהלב לבדו הוא הראשי, הנה יהיה זה בהולדת הרוח, אבל לא יכחישו הנהגת הגוף בכוחות הנפשיות היותו מהמוח, והטבעיות מהכבד.
סוף דבר, הענינים אשר בטבע אי אפשר שלא יהיה כן, ואשר מפועל הרצון הם - מחומר האפשר, מה לתבן את הבר?!
ואין להקשות ממאמר (משלי כח): "בפשע ארץ רבים שריה", כי שם מן השרים דבר, לא מהמנהיגים והשופטים.
ואנחנו, איך נסכל המפורסם בכל, כי אם היו המנהיגים טובים, מוטב שיחיו רבים, ואם היו רעים, יותר מסוכן.
ולכן אחשוב, שלא נעשו המלכים בראשונה בבחינת העם, וכמו שכתוב (ישעיה י') "נעלה ביהודה ונקיצנה ונמליך מלך בתוכה", וגם אלו לא נמנו כי אם בדרך אמרנות(?) לעבוד את העם, והם נעשו אדונים, כאילו נתן השם יתברך להם את הארץ ומלואה, ויורישוה לבניהם אחריהם ולבני בניהם עד עולם, כאילו היה קרקע שקנה בממונו, וגם זה איננו שווה בכל המלכיות, כי יש מה שאין למלך כל כך יכולת בהנהגתם.
וזו היא ההקדמה הראשונה.
ההקדמה השנית
היא, שאף שנודה היות המלך דבר מועיל והכרחי בעם לתקן הקבוץ המדיני ושמירתו מה שהוא, הנה בעם ישראל איננו כן, כי אינו צריך ולא הכרחי להם. וביאור זה הוא, שצורך המלכים בעם הנה יוכלל בג' ענינים:
- הא' לענין המלחמות, להושיע את העם מאויביהם ולהלחם בעד ארצם,
- והב' הוא לסדר הנימוסים ולהניח התורות הצריכות לתיקונם,
- והג' להכות ולהעניש פעמים שלא כדין כפי צורך השעה, אשר זה יאות אל היכולת האלוהי המוחלט אשר לו.
והנה, הג' הענינים האלה, האומה הישראלית לא תצטרך אליהם:
- לא לענין המלחמות ותשועתם מאויביהם, לפי ש"ישראל נושע בה'", והוא הנלחם להם, וכמ"ש (פרשת הברכה) "אשריך ישראל מי כמוך עם נושע בה' מגן עזרך ואשר חרב גאותך ויכחשו אויביך לך ואתה על במותימו תדרוך", גם כי השופט היה יוצא ובא לפניהם במלחמות, כמו שמצינו ביהושע וגדעון ושמואל ושאר השופטים,
- וגם-כן לא היו צריכים למלך להנחת התורות והנימוסים, כי "תורה צוה לנו משה וגו'", וציוה הוא יתברך (פרשת ואתחנן) "לא תוסיפו על הדבר...", "ראה למדתי אתכם חקים ומשפטים כאשר צוני ה' אלהי", "ומי גוי גדול אשר לו אלהים קרובים... ומי גוי גדול אשר לו חוקים ומשפטים צדיקים...". ולא היה ביד מלך ישראל לחדש דבר בתורה לא לגרוע ממנה, וכמו שנאמר עליו "ולבלתי סור מן המצוה ימין ושמאל",
- וגם כן לא היה המלך צריך בישראל להכות ולהעניש פעמים לצורך השעה, שזה מסרו הקב"ה לב"ד הגדול מהם הסנהדרין כמו שפירשתי בפרשת "כי יפלא". ומלבד זה הודיענו השם יתברך, שאם השופט כפי המשפט הצודק והמסודר יפטור אדם רשע, שהוא יתברך יעניש את הרשע בדינו הגדול, וכמו שנאמר (פרשת משפטים) "מדבר שקר תרחק ונקי וצדיק אל תהרוג כי לא אצדיק רשע", רוצה לומר, מה שאתה לא תוכל להענישו כפי הדין אנכי אענישו.
הנה, התבאר שג' הענינים האלה, תשועת המלחמות והנחת התורה והמצות והעונש וההכאה פעמים שלא כדין, כולם יעשה השם יתברך לעמו, ולכן היה הש"י מלכם, ולא היה להם צורך למלך לשום דבר, וכבר בא זה כתוב בתורה ושנוי בנביאים ומשולש בכתובים, כי:
- מרע"ה אמר (פ' בשלח) "ה' ימלוך לעולם ועד, כי בא סוס פרעה...", רוצה לומר, כיון שהקב"ה נלחם להם לישראל במצרים ועל הים, שטבע אויביהם, אם כן, הוא ימלוך לעולם ועד, ואין להם צורך למלך אחר.
- בנביאים אמר ישעיהו (סי' ל"ג) "כי ה' שופטנו ה' מחוקקנו ה' מלכנו והוא יושיענו", ובזה רמז אל ג' הענינים שיעשה המלך, אם בענין המשפט לצורך השעה אמר ה' שופטנו, ואם לסדר החקים והנמוסים שכלם נקראים חק אמר ה' מחוקקנו, ר"ל מסדר את החקים לנו, וכנגד המלחמות אמר ה' מלכנו והוא יושיענו,
- ובכתובים אמר (תהלים כ"ד) "שאו שערים ראשיכם והינשאו פתחי עולם ויבא מלך הכבוד, מי זה מלך הכבוד ה' עזוז וגיבור ה' גיבור מלחמה", רוצה לומר, שאין ראוי שיקרא מלך הכבוד אדם גשמי, כי אם השם יתברך שהוא עזוז וגיבור מלחמה להלחם בעד עמו.
הנה, התבאר מכל זה, שאף שנודה היות המלך הכרחי באומות, לא יצדק באומה הישראלית, כל שכן שכבר הורה הניסיון בענין מלכי ישראל ומלכי יהודה, שהמה היו במורדי אור, המה הסבו לבב בני ישראל אחורנית, כמו שידעת מירבעם בן נבט ושאר מלכי ישראל כולם ורוב מלכי יהודה, עד שבסבתם גלתה יהודה מעוני, לא כן אנחנו רואים בשופטי ישראל ונביאיהם, כולם אנשים אנשי חיל יראי אלהים אנשי אמת, ולא היה אחד מהשופטים שנטה לבבו מאחרי ה' לעבדו אלהים אחרים, בהפך המלכים, שמי ומי מהם נצל?!
וכל זה ממה שיעיד, שהנהגת השופטים טובה, והנהגת המלכים היתה רעה ומזקת ומסוכנת מאד. וכאשר תדע זה, תבין באמת כוונת הנביא ע"ה באמרו (הושע י"ג) "אתן לך מלך באפי", שאינו כמו שפירשו הרמב"ן על מלכי ישראל לפי שלא היו מזרע בית דוד, אבל הוא בהחלט, ראה קישור הפסוקים מלמעלה, הלא הם יורוך יאמרו לך אמתת דעתי, אמר "שחתך ישראל כי בי בעזרך, אהי מלכך איפוא ויושיעך בכל עריך ושופטיך אשר אמרת תנה לי מלך ושרים, אתן לך מלך באפי ואקח בעברתי", רוצה לומר, אתה ישראל שחת עצמך בשאלך מלך, כי בי היה עזרתך ולא במלך. איה מלכך איפה אשר שאלת מלך להושיעך במלחמות, ועתה איפה הוא, שאינו מושיע את הערים והשופטים אשר בערים? וזהו אמרו "ויושיעך בכל עריך ושופטיך", שהמלך היה לו להושיע את הערים ואנשי המשפט אשר בהם, וזהו אמרו "אשר אמרת תנה לי מלך ושרים", כי לא נדרתי לך מלך להיותו הכרחי ולא מועיל, כי אם בעבור הפצר שאלתך, וכן אמרתי "אתן לך מלך באפי" שהוא שאול, וכן "לקחתיו בעברתי" במלחמת הפלשתים.
פירוש פרשת המלך
ואחרי ב' ההקדמות האלה שהקדמתי, שמע פירוש פרשת המלך וענין המצוה כפי אמתתה. הנה, באמרו "כי תבואו אל הארץ אשר ה' אלהיך נותן לך וירשתה וישבת בה ואמרת אשימה עלי מלך ככל הגוים אשר סביבותי", אין בזה מצוה כלל, כי לא צוה השם יתברך שיאמרו זה וישאלו מלך, אבל הנה הוא הגדת העתיד, יאמר, אחרי היותכם בארץ הנבחרת, ואחרי הכבוש והמלחמות כולם, ואחרי החילוק וזהו אמרו "וירשתה וישבת בה", אני ידעתי שתהיו כפוים טובה, ושתאמרו מעצמכם "אשימה עלי מלך", לא מפני ההכרח להלחם עם העממים ולכבוש את הארץ, כי כבר היא נכבשת לפניכם, כי אם להשתוות עם האומות הממליכים עליהם מלכים. ובזה מהסכלות, כי היה לכם לשאול מלך בהכנסתכם לארץ ללחום את מלחמותיכם, שאז היה הזמן הנאות, לצרכו לא אחרי הכבוש והחילוק והישיבה בטח בדד בארץ! וזהו אמרו "ואמרת אשימה עלי מלך ככל הגוים אשר סביבותי", רוצה לומר, לא להכרח ולא לצורך כלל, כי אם לעשותכם כמעשה הגוים.
וזכר, שכאשר יקרה זה, לא ימליכו המלך ההוא כרצונם, כי אם "אשר יבחר ה' בו" מקרב אחיהם, וזהו עצם המצוה ואמיתתה, רוצה לומר, "שום תשים עליך מלך מקרב אחיך"; לא שיצווה אותם שישאלוהו, כי אם שכאשר ישאלו אותם, מרצונם, לא יבחרוהו מעצמם, כי אם אשר יבחר ה' מקרב אחיהם.
ולפי זה יהיה עניין המלך מצות עשה תלויה בדבר הרשות, כאומר "כאשר תרצה לעשות כן, עם היותו בלתי ראוי, אל תעשה אותו כי אם בזה האופן;
- והוא דומה לפרשת "כי תצא למלחמה על אויביך... וראית בשביה", שאינו מצווה שיחשוק בה ויבעלנה, ולא שיקחנה ויבעלנה כמו שהיא, אבל הוא דבר הרשות ומפעל היצר הרע, והמצוה היא, אחרי הבעילה הראשונה ההיא, שאמר "והבאת אל תוך ביתך", וכאשר זכרו חכמינו ז"ל (בקידושין דף כ"א) פ"א.
- ודומה לזה גם כן פרשת "כי תוליד בנים ובני בנים ונושנתם בארץ והשחתם ועשיתם...", שאין זה מצווה כי אם עוון פלילי, אבל תלוי בו המצוה, שהיא "ושבת עד ה' אלהיך", שכאשר יהיו חטאים, ישובו אל ה' וישמעו בקולו.
- וכן בעצמו ענין המלך, שאין שאלתו מצווה כי אם רשות ומפעל יצר הרע, עם היות שנתלית בו המצוה, שישימו המלך ההוא בבחירת השם יתברך מקרב אחיו, ולא באופן אחר.
וכבר יורו על זח ה' דברים :
- הא', כי איך יצוה השם יתברך לישראל שישאלו המלך אם לא היתה בחירתו בידיהם? ומה צורך בשאלתם אותו? ויותר היה ראוי שיצום מה שהיה בידיהם לעשות, שהוא לנהוג בו כבוד ושלא ימרו את פיו! אבל הקמת המלך יהיה מפועל האל יתברך, והוא כעניין הנביא, שלא היה צריך לישראל שישאלו נביא, כיון שאינו בידיהם, אבל השם יתברך יקים אותו ברצונו.
- והב' כי אם היה אמרו ואמרת אשימה עלי מלך מצוה, איך יאמר הכתוב "ככל הגוים אשר סביבותי", והנה השאלה ראוי שתהיה מפני שציווה הקב"ה עליה, לא להיות כן לגוים. הראית כלשון הזה בשאר המצות, שיאמר עשו זה ככל הגוים?! אבל הוא בהפך, שהזהירנו "לא תעשה כמעשיהם"!
- והג' מאשר רז"ל במסכת סנהדרין פ' כהן גדול, כשאמרו "ג' מצות נצטוו ישראל בכניסתן לארץ להעמיד להם מלך ולהכרית זרען של עמלק ולבנות את בית הבחירה", לא סמכו מצות המלך אל "ואמרת אשימה עלי מלך", בהיותו הפסוק הראשון, אבל סמכו ל"שום תשים עליך מלך אשר יבחר ה' .אלהיך בו", והוא המורה שאין הפסוק הראשון מצוה כי אם הגדת העתיד, והמצוה היא בפסוק השני על חדרך שאמרתי, ויהיה כוח המאמר שנצטוו ישראל בכניסתם לארץ, שכאשר ישאלו ישראל מלך, שאז ישימו מי שיבחר בו השם יתברך ושיהיה מקרב אחיהם, לא שימנו עליהם מלך בסתם, ולזה מה שאמר שם "רבי נחמיה אומר לא נאמרה פרשה זו אלא כנגד תרעומתן של ישראל, שנאמר ואמרת אשימה עלי מלך", הנה כוון החכם הזה לדעתי.
- והד', כי אם היתה שאלת המלך מצוה בפני עצמה שישאלו אותו, יתחייב שתהיה מצוה שנית שישימו עליהם מלך אשר יבחר בו השם יתברך מקרב אחיהם, שהם שתי מצוות עשה מתחלפות, האחת שישאלו מלך, והשניה שיהיה מקרב אחיהם אותו אשר יבחר השם יתברך, וזה לא קיבל אחד ממוני המצות, אלא שהיא מצות עשה אחת, לשום מלך מקרב אחיהם, וכן כתב הרמב"ם במצוה הזאת,זה לשונו: "מצות עשה למנות מלך מישראל", אבל לא אמר "למנות מלך" סתם, ומצות לא תעשה היא "לא תוכל לתת עליך איש נכרי", הוא מה שיורה, שהעשה הוא שישימו מלך מקרב אחיהם, לא שישימו מלך בסתם.
- והה', שכאשר ישראל שאלו מלך, לא שאלו אותו לשום מצוה, כי לא אמרו "תנה לנו מלך כאשר ציווה ה' את משה", אבל אמרו "תנה לנו מלך לשפטנו ככל הגויים". וכאשר שמואל הוכיחם על זה, איך לא השיבוהו "מה פשענו ומה חטאתנו, הלא ח' ציווה לעשותו?!" אם לא שהיה מקובל וידוע ביניהם, ששאלת המלך איננה מצוה, ושהם שאלוהו ליצרם הרע.
וכאשר תדע זה, תשיב על הספק העשירי הנזכר, שישראל לא נצטוו בתורה על שאלת המלך, ושלא היה המלך צריך ולא הכרחי הנהגת קיבוציהם כמו שבא בהקדמת שנית וכמו שבא בהקדמה ראשונה, ומפני זה, כאשר שאלו המלך, שהיה מנהיג מסוכן, וכל שכן בערכם שהיו בלתי צריכים אליו, לכן חרה אף ח' בעם, ואמר לשמואל "לא אותך מאסו כי אותי מאסו ממלוך עליהם", ומפני זה לא הקים יהושע מלך, גם לא שאר השופטים יראי ה' וחושבי שמו, להיותו דבר בלתי הגון אליהם.
והנה, לאומר שיאמר "אם היתה שאלת המלך רעה ובלתי הגונה - אם כן, כאשר שבו ישראל בתשובה ואמרו (שמואל א יב): "כי יספנו על כל חטאתינו רעה לשאול לנו מלך", למה לא עזבו החטא וחזרו מהמלכת המלך? ומה הועילה תשובתם מבלתי עזיבת החטא, והיות כטובל ושרץ בידו? גם האל יתברך, למה שלח אחרי כן למשוח את דוד למלך על ישראל, ונתן לו ולזרעו אחריו ברית המלכות לעולם? והיו אם כן תמיד בחטאם?!"
אשיב ואומר, שאם תהיה שאלת המלך חטא מפורסם שהזהירה התורה עליו, יהיה התר זה ממח שיקשה, אבל אני לא אמרתי אלא שהיה הדבר דבר הרשות, ובהיותו כן, לא צותה התורה עליו, וגם לא צותה על עזיבתו, לפי שדברה תורה בזה כנגד היצר הרע.
והוא כענין היפת תואר, שלא צותה התורה שיהי חושק בה ויבעלנה בגיותה, וכמו שהיא באמונתה בתוך המלחמה, ולא הזהירה גם כן שלא יעשה זה לפי שחששה ליצר הרע, ומפני זה אחר שנבעלה לא ציווה שיעזבנה, כי אם שיגיירה ויחזירנה יהודית. ולכן אדוננו דוד בחיר ה', עם היותו ירא אלהים וסר מרע, כאשר לקח במלחמה את מעכה בת תלמי מלך גשור שחיתה יפת תואר, לא עזבה אחרי כן, והיא היא שילדה לו תמר ואבשלום.
ככה היה עניין המלך, ששאלתו אינה מצוה ואיננה גם כן עבירה נאסרת בתורה, ולכן אחרי שישאלו איתו ונמשח, לא חזרו ממנו, והיה די להם שיקיימו המצוה לשום להם אותו המלך מקרב אחיהם, ולזח מה שאמר שמואל אליהם "אל תיראו... אך לא תסורו מאחרי ה'", רוצה לומר, אל תיראו, כי אין הדבר אסור מצד עצמו, כי אם לא תסורו מאחרי ה', יהיה המלך כלי ומשען להצלחתכם וטובתכם, ואם לא תעשון כן, גם אתם גם מלככם תספו, ולכן נמשחו המלכים ובחר ח' בדוד עבדו ויקחהו ממכלאות צאן, לפי שהיה גלוי יתברך שהיה ירא אלהים, ובמצוותיו חפץ מאד.
הנה, התבארה הפרשה הזאת, והותר הספק הזה.אור החיים
• לפירוש "אור החיים" על כל הפרק •
מאומרו "כי תבוא... ואמרת" משמע כי לא מצוה ה' עליהם למלוך מלך, אלא אם יאמרו הרשות בידם; וממה שגמר אומר "שום תשים", שיעור הלשון מוכיח שמצות ה' היא להמליך עליהם מלך!
ונראה, שכוונת הכתובים היא על-זה הדרך.
לפי שיש במינוי המלך שני גדרים:
- א' שיהיה המבטח בו להנהיג המלחמות בעוצם חכמתו, ולצאת כגיבור ביום קרב, כסדר מלכי האומות, וזה הוא דבר שנאוי בעיני ה', כי סדר מלכי האומות לא ילכו בהם אחרי כישרון המעשה, אלא אחרי תועליות החושיות, הגם שלא ימצא בו דבר טוב מהמושכל, גם ישימו בו כסלם ותקוותם ומן ה' יסור לבבם.
- וגדר ב' הוא לכבוד ולתפארת ישראל, וכדי שה' יעשה בזכותו, כדרך שהיה ה' מושיע ישראל ביד השופטים וביד מלכי ישראל הכשרים, וצא ולמד מדוד המלך וכו', ודבר זה הוא חן ושכל טוב בעיני אלהים ואדם.
ולזה בא דברו הטוב כאן.
- ואמר: "כי תבוא... ואמרת 'אשימה עליי מלך ככל הגויים...'" - וזה גדר הראשון שזכרנו,
- וגמר אומר: "שום תשים...", פירוש, לא יקום הדבר הרע הזה, אלא המשימות שתשים הוא על-זה הדרך אשר יבחר ה' אלהיך בו.
ואמרו רבותינו ז"ל (תוספתא סנהדרין, ג) וז"ל אין מעמידין מלך בתחילה אלא על פי בית דין של שבעים ואחד זקנים ועל פי נביא וכו' עד כאן, ומלך המתמנה על הגוים, כמו שבא בדבריהם ככל הגוים.
וכפי זה מאמר שום תשים היא מצוה ושלילת גדר כנגד תנאיה ולזה נתחכם ה' להקדים מאמר ואמרת אשימה וגו' להעירך את אשר יכון אליו לשלול אותו במאמר שום תשים וגו' שזולת זה לא הייתי מבין שאוסר לשום מלך ככל הגוים ויהיה זה וזה ולא חש להבין במאמר שום תשים שהוא רשות מכפל שום תשים.
ותמצא שה' הקפיד על ישראל כששאלו בימי שמואל לתת להם מלך (שמואל א, ח) והענין קשה למה הקפיד ה' עליהם והלא לו יהיה שכונת ה' בפסוק זה לרשות ולא למצוה סוף סוף הרשות נתונה.
וכפי מה שכתבנו יש מקום לה' להקפיד על הדבר כיון שציוה ה' עליהם לבל יאמרו לשום מלך ככל הגוים כמו שפרשנו ושאלו המלך ואמרו (שמואל א, ח) לשפטנו ככל הגוים לזה הקקפיד ה' אבל אם היו שואלים להם מלך כרצונו יתברך לא לכח ולגבורה כדרך הגוים היו מקימין מצות עשה.
וראיתי בסנהדרין פרק כהן גדול (סנהדרין כ, ב) שנחלקו רבותינו ז"ל וז"ל רבי יהודה אומר שלוש מצות נצטוו ישראל בכניסתן לארץ להעמיד להם מלך ולהכרית זרעו של עמלק ולבנות להם בית הבחירה. רבי נהוראי אומר לא נאמרה פרשה זו אלא כנגד תרעומתן שנאמר ואמרת אשימה עלי מלך וגו' עד כאן.
ודברינו עולין לדברי רבי יהודה ולא לדברי רבי נהוראי והגם שהלכה כרבי יהודה וכן פסק הרמב"ם בפרק א' מהלכות מלכים אף על פי כן צריך לישב הכתוב לסברת רבי נהוראי שפשט אמרו שום תשים יגיד שמצות ה' לשים מלך.
ואפשר לומר כי אם ישראל יהיו כשרים ולא ישאלו מלך והיה ה' למלך עליהם כדרך אמרו וה' עליכם מלככם גם ה' יחפוץ להיות מלך ישראל הוא לבדו אבל אם ישראל יכנסו בגדר שאלה שחפצים במלך עליהם אז מצות המלך עליהם לעשותו כאמרו שום תשים.
ולזה לא אמר הכתוב שום תשים אלא לאחר מאמר ואמרת אשימה וגו' וכפי זה אפילו אליבא דרבי נהוראי יפרש שום תשים מצוה אחר שיאמרו אשימה וגו'.העמק דבר
• לפירוש "העמק דבר" על כל הפרק •
אכן, לפי לשון זה היה במשמע שאין זה מצווה במוחלט למנות מלך אלא רשות, כמו 'ואמרת אוכלה בשר'; והרי ידוע בדברי חז"ל דמצווה למנות מלך! ואם כן, למה כתיב 'ואמרת'?
ונראה, דמשום דהנהגת המדינה משתנה, אם מתנהג על פי דעת מלוכה או על פי דעת העם ונבחריהם, ויש מדינה שאינה יכולה לסבול דעת מלוכה, ויש מדינה שבלא מלך הרי היא כספינה בלי קברניט, ודבר זה אי אפשר לעשות על פי מצוות עשה, שהרי בעניין השייך להנהגת הכלל נוגע לסכנת נפשות שדוחה מצוות עשה, משום הכי לא אפשר לצוות בהחלט למנות מלך, כל זמן שלא עלה בהסכמת העם לסבול עול מלך, על פי שרואים מדינות אשר סביבותיהם מתנהגים בסדר יותר נכון, או אז מצוות עשה לסנהדרין למנות מלך.
...
ומשום הכי כתיב 'ואמרת', שיהא העם מבקשים כך, אז 'שום תשים'.
ומכל מקום, אין סנהדרין מצווים עד שיאמרו העם שרוצים הנהגת מלך, ומשם הכי כל משך שלוש מאות שנה שהיה המשכן נבחר בשילה לא היה מלך, והיינו שלא היה בזה הסכמת העם.
...מדרש ספרי
• לפירוש "מדרש ספרי" על כל הפרק •
כי תבוא אל הארץ . עשה מצוה האמורה בענין, שבשכרה תכנס לארץ.
אשר ה' א-להיך נותן לך . בזכותך.
וירשתה וישבתה בה . בשכר שתירש תשב.
כח.
ואמרת אשימה עלי מלך ככל וגו' . (סנהדרין נב) ר' נהוראי אומר, הפסוק בגנאי ישראל הוא מדבר, שנאמר (שמואל א ח) כי לא אותך מאסו, כי אותי מאסו ממלוך עליהם .
אמר ר' יהודה, והלא מצוה היא מן התורה לשאול להם מלך, שנאמר שום תשים עליך מלך אשר יבחר ה' א-להיך בו , ולמה נענשו בימי שמואל? מפני שהקדימו על ידם.
ככל הגוים אשר סביבותי . ר' נהוראי אומר, לא בקשו להם מלך אלא להעבידם עבודת כוכבים, שנא' (שמואל א ח) והיינו גם אנחנו ככל הגוים ושפטנו מלכנו ויצא לפנינו ונלחם את מלחמותינו .
מלבי"ם - התורה והמצוה
כז.
כי תבא אל הארץ וירשתה . עיקר הכוונה ללמד, שלא נתחייבו בזה עד אחר ירושה וישיבה, כמ"ש בקדושין לז. ודברי הספרי הם דברי אגדה, שהגם שאין מצוה זו נוהגת עד אחר ירושה וישיבה, בכ"ז גדול כח המצוה. שיקדים שכרם קודם שבא העת להתחייבות המצוה, ויעזר להם לבא אל הארץ. ושבשכר הביאה, יכבשו וישבו, ויזכו לקיים מצוה זה.
כח.
ואמרת אשימה עלי מלך . לר' יהודה הוא צווי, אני מצוך שתאמר אל הנביא והסנהדרין, "אשימה עלי מלך”. שאין לפרש " ואמרת " היינו אם תאמר, דהא אמר שום תשים ! הרי מצווים לשום מלך, וא"כ מצווים לאמר "אשימה".
ומה שנענשו בימי שמואל, היינו "מפני שהקדימו על ידם". ודבר זה פרשתי היטב בפירושי לס' שמואל שם. שצווי המלך הוא רק בעת שמתנהגים כפי דרך העולם והטבע, שאז צריך שיהיה עליהם איש אחד, שינהיגם בעניני הכלל - ללחום מלחמותיהם ולשפטם.
אבל בימי שמואל, שהיו מונהגים ע"י זכותו של שמואל בהנהגה נסיית א-להית, וה' היה המלך היוצא לפניהם, ללחום מלחמותיהם ואת עניניהם - לא היה צורך להם למלך. וכמ"ש הלוא קציר חטים היום, אקרא אל ה' ויתן קולות ומטר. ודעו וראו כי רעתכם רבה אשר עשיתם וגו', לשאול לכם מלך (ש"א יב). ר"ל, אחר שאתם רואים, שבחיי אתם מונהגים ע"י ה' בהנהגה נסיית ע"י תפלתי, לא היה לכם לשאול מלך בחיי.
רק אחר מות שמואל, שאז נפסק הענין הנסיי, והיתה הנהגתם בדרך הטבע, אז היו מצווים לשאול להם מלך. ועז"א חז"ל "ששאלוהו שלא בעונתו". ר"ל שבחיי שמואל לא היה הזמן לזה. וז"ש “ולמה נענשו בימי שמואל? מפני שהקדימו על ידם".
ודעת ר' נהוראי, שמ"ש ואמרת אשימה עלי מלך , אינו צווי, רק בגנאי ישראל מדבר, שעתידים אתם להתרעם ולומר כך. ובסנהדרין כ ע"ב “ר' נהוראי אומר, לא נאמרה פ' זו אלא כנגד תרעומתם". וע"ז הוסיף ר' נהוראי, שבקשו כדי להעבידם ע"ז, כמ"ש והיינו גם אנחנו כל הגוים . ואמר השם שבעת שתאמרו כך, אז - שום תשים עליך מלך אשר יבחר ה' א-להיך בו . לא שינהג אתכם בדרכי העכו"ם שסביבותיכם. ועי' בפי' שמואל שם הארכתי.
בעל הטורים
• לפירוש "בעל הטורים" על כל הפרק •
וישבתה. מלא ה"א לאחר ה' דורות שאלו מלך:
ככל הגוים אשר סביבותי. ולכך שאלו מלך בימי שמואל כי עד עתה לא היה לפלשתים מלך אלא סרנים. אחר פרשת עכו"ם ואשרה כתיב פרשת מלך לומר שהמלך מצווה להסיר האשרות ולבער עכו"ם:
- פרשנות מודרנית:
בהמשך דף זה מופיעים ביאורים ופרשנויות של עורכי ויקיטקסט, שאינם בהכרח מייצגים את הפרשנות המסורתית.
ביאורים מסורתיים לטקסט ניתן למצוא בקטגוריה:דברים יז יד.
סוג המשטר תלוי ברצון העם
דברים יז יד : "כִּי תָבֹא אֶל הָאָרֶץ אֲשֶׁר ה' אֱלֹהֶיךָ נֹתֵן לָךְ וִירִשְׁתָּהּ וְיָשַׁבְתָּה בָּהּ, וְאָמַרְתָּ אָשִׂימָה עָלַי מֶלֶךְ כְּכָל הַגּוֹיִם אֲשֶׁר סְבִיבֹתָי - שׂוֹם תָּשִׂים עָלֶיךָ מֶלֶךְ אֲשֶׁר יִבְחַר ה' אֱלֹהֶיךָ בּוֹ..."
כאשר תבוא אל הארץ שה' אלהיך נותן לך, תירש אותה, תתיישב בה, ותאמר בליבך 'אני רוצה לשים (למנות) עליי מלך, כמו ש לכל הגויים אשר סביבותיי יש מלך' ---
ואמרת אשימה עליי מלך - מצוה או איסור?
מלך הוא שליט בעל סמכות מוחלטת, שכל האזרחים הם עבדים שלו . השאלה אם למנות מלך היא למעשה שאלה על סמכויות השלטון - האם השלטון צריך להסתפק באכיפת החוקים (על-ידי שופטים ושוטרים, שנזכרו בפרק טז), או שהשלטון צריך להחזיק בידו סמכויות של כפיה וציווי מעבר לאכיפת החוקים?
השאלה הראשונה היא, מה פירוש המילה " ואמרת אשימה עליי מלך" - למה צריך להגיד? המפרשים פירשו בכמה דרכים מנוגדות.
1. מצוה לבקש מלך?
לפי מפרשים רבים, מינוי מלך הוא מצוה, ולכן פירשו שגם המילים ואמרת אשימה עליי מלך הן חלק מהמצוה - בני ישראל מצווים להגיד שהם רוצים מלך, ואז למנות מלך. המילה ואמרת היא מצוה גם בפסוקים נוספים, למשל ב (דברים ו כ): "כִּי יִשְׁאָלְךָ בִנְךָ מָחָר לֵאמֹר 'מָה הָעֵדֹת וְהַחֻקִּים וְהַמִּשְׁפָּטִים אֲשֶׁרצִוָּה ה' אֱלֹהֵינוּ אֶתְכֶם?' וְאָמַרְתָּ לְבִנְךָ עֲבָדִים הָיִינוּ לְפַרְעֹה בְּמִצְרָיִם ויציאנו ה' מִמִּצְרַיִם בְּיָד חֲזָקָה", וכן כמה פעמים ב דברים כו ג.
"על דעת רבותינו... מצוה שיבואו לפני הכהנים הלוים ואל השופט, ויאמרו להם 'רצוננו שנשים עלינו מלך'." (רמב"ן) , "אני מצוך שתאמר אל הנביא והסנהדרין, אשימה עלי מלך" (מלבי"ם) . הם פירשו כך גם את דברי ר' יהודה: "אמר ר' יהודה, והלא מצוה היא מן התורה לשאול להם מלך, שנאמר שום תשים עליך מלך אשר יבחר ה' א-להיך בו" (ספרי) . אולם, בדעה זו ישנן כמה בעיות (רוב הציטוטים הם מדברי אברבנאל) :
א. כל המצוות הקשורות למינוי מנהיגים הן מצוות מעשיות - בשום מקום אין מצוה להגיד שרוצים למנות מנהיג כלשהו, ואין טעם במצוה כזאת - אם צריך למנות מנהיג, אז ממנים, או מחכים שה' ימנה: "והוא כעניין הנביא, שלא היה צריך לישראל שישאלו נביא, כיון שאינו בידיהם, אבל השם יתברך יקים אותו ברצונו". הדבר בולט במיוחד כשמשוים את המלך למעמדות שלטוניים אחרים בפרשה:
- (דברים טז יח): "שֹׁפְטִים וְשֹׁטְרִים תִּתֶּן לְךָ בְּכָל שְׁעָרֶיךָ"- לא נאמר "ואמרת אתן לי שופטים ושוטרים";
- (דברים יח א): "לֹא יִהְיֶה לַכֹּהֲנִים הַלְוִיִּם כָּל שֵׁבֶט לֵוִי חֵלֶק וְנַחֲלָה עִם יִשְׂרָאֵל, אִשֵּׁי ה' וְנַחֲלָתוֹ יֹאכֵלוּן"- לא נאמר "ואמרת אתן עליי כהנים ולויים";
- (דברים יח טו): "נָבִיא מִקִּרְבְּךָ מֵאַחֶיךָ כָּמֹנִי יָקִים לְךָ ה' אֱלֹהֶיךָ, אֵלָיו תִּשְׁמָעוּן"- לא נאמר "ואמרת אשימה עליי נביא".
ב. גם חז"ל לא פירשו שיש מצוה להגיד שרוצים מלך: "רז"ל במסכת סנהדרין... כשאמרו... נצטוו ישראל בכניסתן לארץ להעמיד להם מלך... לא סמכו מצות המלך אל ואמרת אשימה עלי מלך, בהיותו הפסוק הראשון, אבל סמכו ל שום תשים עליך מלך אשר יבחר ה' אלהיך בו, והוא המורה שאין הפסוק הראשון מצוה כי אם הגדת העתיד, והמצוה היא בפסוק השני... ויהיה כוח המאמר, שנצטוו ישראל בכניסתם לארץ, שכאשר ישאלו ישראל מלך, שאז ישימו מי שיבחר בו השם יתברך ושיהיה מקרב אחיהם, לא שימנו עליהם מלך בסתם".
ג. גם הראשונים, שמנו את תרי"ג מצוות התורה, לא מנו כמצוה בפני-עצמה להגיד שרוצים מלך: "אם היתה שאלת המלך מצוה בפני עצמה שישאלו אותו, יתחייב שתהיה מצוה שנית שישימו עליהם מלך אשר יבחר בו השם יתברך מקרב אחיהם, שהם שתי מצוות עשה מתחלפות, האחת שישאלו מלך, והשניה שיהיה מקרב אחיהם אותו אשר יבחר השם יתברך, וזה לא קיבל אחד ממוני המצות, אלא שהיא מצות עשה אחת, לשום מלך מקרב אחיהם" (אברבנאל) .
ד. גם אם אפשר להבין את המצוה להגיד אשימה עליי מלך, קשה להבין מדוע יש מצוה להגיד ככל הגויים: "השאלה ראוי שתהיה מפני שציווה הקב"ה עליה, לא להיות כן לגוים. הראית כלשון הזה בשאר המצות, שיאמר עשו זה ככל הגוים?! אבל הוא בהפך, שהזהירנו "לא תעשה כמעשיהם"!"
ה. כשבני ישראל ביקשו מלך בימי שמואל, שמואל הוכיח אותם על כך. המפרשים הציעו סיבות שונות מדוע שמואל התנגד למלוכה , אולם גם אם אפשר להבין את שמואל, קשה להבין את בני ישראל - מדוע בני ישראל לא השתמשו בפסוק שלנו כראיה לכך שבקשתם היא כשרה? "כאשר ישראל שאלו מלך, לא שאלו אותו לשום מצוה, כי לא אמרו "תנה לנו מלך כאשר ציווה ה' את משה", אבל אמרו "תנה לנו מלך לשפטנו ככל הגויים". וכאשר שמואל הוכיחם על זה, איך לא השיבוהו "מה פשענו ומה חטאתנו, הלא ה' ציווה לעשותו?!" אם לא שהיה מקובל וידוע ביניהם, ששאלת המלך איננה מצוה, ושהם שאלוהו ליצרם הרע."
ו. כל המנהיגים הצדיקים שעמדו בעם ישראל, החל מיהושע בן נון ועד שמואל, לא אמרו שהם רוצים מלך: "אם היתה שאלת המלך בסתם דבר נאות ומצוה ממצות התורה, ולא היה החטא כי אם באופן השאלה או תכליתה או זמנה או כונתה, למה אם כן יהושע ושאר שופטי ישראל שבאו אחריו לא התעוררו להמליך מלך בישראל, כיון שהיתה המצוה עליהם בהכנסתם לארץ? ואיך עברו כולם על זאת המצוה בהיותם בארץ אחרי הכבוש והחלוק?".
2. אסור לבקש מלך?
יש שפירשו להיפך, שהמילים ואמרת אשימה עליי מלך הן תיאור של יצר הרע, המסית את בני ישראל להתרחק מה'. המילה ואמרת מתארת את אמירת היצר גם בפסוקים נוספים, למשל ב (דברים ח יז): "וְאָמַרְתָּ בִּלְבָבֶךָ 'כֹּחִי וְעֹצֶם יָדִי עָשָׂה לִי אֶת הַחַיִל הַזֶּה'"( פירוט ). לפי זה, מבנה הפסוק כי תבוא... ואמרת... שום תשים... דומה לקטע ב דברים ד כה-ל : "כִּי תוֹלִיד בָּנִים וּבְנֵי בָנִים וְנוֹשַׁנְתֶּם בָּאָרֶץ, וְהִשְׁחַתֶּם וַעֲשִׂיתֶם פֶּסֶל תְּמוּנַת כֹּל, וַעֲשִׂיתֶם הָרַע בְּעֵינֵי ה' אֱלֹהֶיךָ לְהַכְעִיסוֹ... בַּצַּר לְךָ, וּמְצָאוּךָ כֹּל הַדְּבָרִים הָאֵלֶּה בְּאַחֲרִית הַיָּמִים, וְשַׁבְתָּ עַד ה' אֱלֹהֶיךָ וְשָׁמַעְתָּ בְּקֹלוֹ": כאשר תבוא אל הארץ, ותחטא בבקשת מלך - תשתדל לתקן את החטא בכך שתמנה רק מלך שה' בחר, ורק מקרב אחיך (אברבנאל) .
"ר' נהוראי אומר, הפסוק בגנאי ישראל הוא מדבר" (ספרי) , "ואם תאמרו שאיני יודע שסופכם לעזבני, כבר הזהרתי ע"י משה ואמרתי לו: הואיל וסופן לבקש להן מלך בשר ודם, מהן ימליכו עליהן, לא מלך נכרי" ( דברים רבה ה ח ) .
- אולם, בפרשה שלנו לא נזכר דבר רע כלשהו ביחס לבקשת המלך - בניגוד לפרק ד, שם נאמר והשחתם מלשון שחיתות וקלקול, אצלנו לא נאמר שבקשת המלך היא מושחתת או פגומה, אלא שהיא תלויה ברצון העם.
3. מינוי המלך תלוי ברצון
ולענ"ד, הפירוש האמיתי הוא באמצע - מינוי מלך אינו מצוה מוחלטת אלא תלוי ברצון העם. ומבנה הפסוק כי תבוא... ואמרת... שום תשים... עניינו: כאשר תבוא ותאמר "אני רוצה לשים עליי מלך" - מותר לך למנות מלך, בתנאי שהוא יהיה מלך אשר יבחר ה' אלהיך בו ( כמפורט בפסוק הבא ). המילה ואמרת מתארת רשות גם ב (דברים יב כ): "כִּי יַרְחִיב ה' אֱלֹהֶיךָ אֶת גבלך כַּאֲשֶׁר דִּבֶּר לָךְ, וְאָמַרְתָּ אֹכְלָה בָּשָׂר - כִּי תְאַוֶּה נַפְשְׁךָ לֶאֱכֹל בָּשָׂר, בְּכָל אַוַּת נַפְשְׁךָ תֹּאכַל בָּשָׂר"( פירוט ).
המלך שונה מכל שאר המעמדות השלטוניים שנזכרו בפרשה. כל שאר המעמדות חייבים להתקיים: שופטים וכהנים חייבים להתקיים בכל זמן, ונביא יתקיים כשה' יחליט. אבל המלך לא חייב להתקיים: רק אם בני-ישראל אומרים, מרצונם החופשי, אשימה עליי מלך, רק אז הם צריכים למנות מלך, בתנאים המפורטים בפרשה (שהמלך לא יהיה איש נוכרי, וכו'). אבל אם הם לא אומרים כך (כלומר אם הם לא רוצים מלך) - הם לא חייבים.
"לפי לשון זה היה במשמע שאין זה מצווה במוחלט למנות מלך אלא רשות, כמו (דברים יב כ) 'ואמרת אוכלה בשר '; והרי ידוע בדברי חז"ל דמצווה למנות מלך! ואם כן, למה כתיב ואמרת? ונראה, דמשום דהנהגת המדינה משתנה, אם מתנהג על פי דעת מלוכה או על פי דעת העם ונבחריהם, ויש מדינה שאינה יכולה לסבול דעת מלוכה, ויש מדינה שבלא מלך הרי היא כספינה בלי קברניט, ודבר זה אי אפשר לעשות על פי מצוות עשה, שהרי בעניין השייך להנהגת הכלל נוגע לסכנת נפשות שדוחה מצוות עשה, משום הכי לא אפשר לצוות בהחלט למנות מלך, כל זמן שלא עלה בהסכמת העם לסבול עול מלך, על פי שרואים מדינות אשר סביבותיהם מתנהגים בסדר יותר נכון, או אז מצוות עשה לסנהדרין למנות מלך. ומשום הכי כתיב ואמרת, שיהא העם מבקשים כך, אז 'שום תשים'. ומכל מקום, אין סנהדרין מצווים עד שיאמרו העם שרוצים הנהגת מלך..." ( הנצי"ב , העמק דבר) .
בתורה ישנן הנחיות רבות לגבי אופי המשטר שיש להקים במדינה, אבל יש גם פרטים שהתורה משאירה לבחירת הציבור. אחד מהם הוא השאלה האם למנות מלך.
למה נאמר ככל הגויים?
בתורה לא כתוב בפירוש מהו תפקידו של המלך. אולם המילים אשימה עליי מלך ככל הגויים אשר סביבותיי רומזות לתפקיד אחד של המלך - לאחד את עם ישראל לגוי אחד ולייצג אותו בכבוד בפני הגויים. זה התפקיד שלשמו מותר, אם רוצים, למנות מלך.
מפרשיות אחרות בספר דברים ניתן ללמוד מה אינו תפקיד של המלך:
א. שיפוט - שהרי השופטים כבר נזכרו בפרק הקודם (דברים טז): "שופטים ושוטרים תתן לך... ושפטו את העם משפט צדק".
ב. מלחמה - שהרי בפרשות המלחמה (דברים כ) נזכרו רק שופטים, שוטרים וכהנים - לא נזכר כלל מלך. גם בפסוק שלנו נאמר "וירשתה וישבת בה", כלומר, מותר למנות מלך רק לאחר שיורשים את הארץ ויושבים בה בשלוה, ולא כדי לכבוש את הארץ ולהילחם באויביה.
למעשה, בכל התורה, אין אפילו פסוק אחד שמתאר תפקיד כלשהו של המלך! בעולם של התורה אין כל צורך במלך.
מכאן, שהמלך שנזכר בתורה, בין אם מינויו הוא רשות או חובה, הוא "מלך" ייצוגי בלבד - אין לו כל סמכויות. משמעות הפסוק היא: "אם אתם מקנאים בגויים, ורוצים שיהיה לכם מלך - אז מותר לכם למנות 'מלך' ייצוגי בלבד; לא מלך אמיתי שמשעבד את האזרחים, אלא 'מלך' שכל תפקידו הוא לייצג את האומה כלפי עמים אחרים".
מקורות
על-פי מאמר של אראל שפורסם לראשונה ב אתר הניווט בתנך בתאריך 2008-11-03.
קישורים
פסוק זה באתרים אחרים: הכתר • על התורה • Sefaria • תא שמע • אתנ"כתא • סנונית • שיתופתא
דפים בקטגוריה "דברים יז יד"
קטגוריה זו מכילה את 19 הדפים המוצגים להלן, ומכילה בסך־הכול 19 דפים.