קטגוריה:משלי יג ב
נוסח המקרא
מפרי פי איש יאכל טוב ונפש בגדים חמס
מִפְּרִי פִי אִישׁ יֹאכַל טוֹב וְנֶפֶשׁ בֹּגְדִים חָמָס.
מִפְּרִ֣י פִי־אִ֭ישׁ יֹ֣אכַל ט֑וֹב
וְנֶ֖פֶשׁ בֹּגְדִ֣ים חָמָֽס׃
מִ/פְּרִ֣י פִי־אִ֭ישׁ יֹ֣אכַל ט֑וֹב וְ/נֶ֖פֶשׁ בֹּגְדִ֣ים חָמָֽס׃
תרשים של הפסוק מנותח תחבירית על-פי הטעמים
פרשנות
- פרשנות מסורתית:
רש"י
אבן עזרא
• לפירוש "אבן עזרא" על כל הפרק •
רלב"ג
ואולם "נפש בוגדים" יהיה פריה "חמס", כי כל מחשבת נפשם והתבוננותם הוא בעשיית החמס; ולא זכר פיהם, כי הם מעלימים כוונתם, כמו שקדם.
עם שזה גם כן הוא מהפלגת החילוף הנפלא אשר בין הבוגדים והחכמים.רבנו יונה גירונדי
• לפירוש "רבנו יונה גירונדי" על כל הפרק •
"ונפש בוגדים חמס" - תאוות הבוגדים - חמס. ואיך יוכיחו את בניהם, כי אחרי שתאוות הבוגד חמס וכן תאוות הרָשע רֶשע, לא יקשה בעיניו באחוז בנו במידות הרעות ההנה, ולא יכנו בשבט להסירו מהן.
גם אם יוכיח, ידוע הדבר, כי המוכיח ואין ליבו שלם עם דברי תוכחתו, לא יוכל ליישב הדברים עד שיהיו נשמעים.מצודות
• לפירוש "מצודות" על כל הפרק •
מצודת דוד
מלבי"ם
• לפירוש "מלבי"ם" על כל הפרק •
כבר אמר למעלה (משלי יב יד): "מפרי פי איש ישבע טוב", ושם בא על בחינה אחרת.
ופה בא לאמר, כי פיו הוא עץ הדעת טוב ורע. שכבר ביארנו שהפה מרמז על החכמה, והשפה מרמז על הדעת, והלשון מרמז על הבינה (ובאו כולם לקמן (משלי יח כ): "מפרי פי איש... ותבואת שפתיו... ביד הלשון...", עיינו שם).
ורוצה לומר, שפרי הפה הוא פרי עץ הדעת טוב ורע, כי בחכמה יש שני דרכים, למשל גאוה וענוה, רחמים ואכזריות, וכדומה, וצריך להנהיגם בחכמה, והאיש המשתמש בהחכמה לטוב יאכל את הטוב מן העץ;
אבל הבוגד, המשתמש במידותיו להיפך מדרך החכמה, מפרי פיו יאכל חמס, וישתמש בכל מידותיו לרוע על-ידי הנחש המפתהו לרוע, וזה הנקרא בוגד, שהבוגד אינו שומר מוצא פיו והבטחתו, ובנמשל, שאינו משתמש בדרך החכמה כפי שהוטבע עליה.
וכבר ביארנו, שהחמס הוא עניין כולל בכל שיחמוס את הראוי, בין בממון בין במידות.
וכבר ביאר לקמן (שם) ההבדל בין החכמה ובינה ודעת, שמרומזים בפה ושפתיים ולשון, במה שאמר:
- "מפרי פי איש תשבע בטנו",
- ו"תבואת שפתיו ישבע",
- "החיים והמוות ביד הלשון ואוהביה יאכל פריה",
ש:
- החכמה היא עץ הדעת טוב ורע, ומזה "תשבע בטנו", אם טוב ואם רע, כפי ההכנה;
- והדעת היא התבואה הנגמרת, כי היא הידיעה הברורה, וממנה ישבע לחם לשובע;
- אבל הלשון, שהיא הבינה, שבה יבדיל בין האמת והשקר, בו אין תלוי טוב ורע (כי הטוב והרע הוא רק במפורסמות), רק שבה תלוי חיים ומוות, והוא העץ החיים, ואוהביה יאכל מפריה וחי לעולם.
ועל-דרך הפשוט, תחילה (משלי יב יד) דיבר בפרי פי איש שמדבר בתורה ותפילה, ופה מדבר בהדיבור שמדבר בדרך ארץ:
- שצריך לשמור דיבורו ולא יחלל מוצא שפתיו, ואז יאכל טוב, כי יהיה נאמן ויאכל מעמלו, ועל-כל למעלה אמר ישבע ופה אמר יאכל, שהשביעה תציין שכר הנפש, כמו (ישעיהו נח יא): "והשביע בצחצחות נפשך", והאכילה מציין שיהיה לו לאכול בטוב;
- והבוגד, שאינו שומר אמונתו, שזה גדר הבוגד, נפשו תאכל חמס.
הגאון מווילנה
• לפירוש "הגאון מווילנה" על כל הפרק •
"ונפש בוגדים חמס" - אבל הבוגדים יאכלו החמס אשר חומסים בפיהם, והוא חמס דברים, כי מה שמחרפים לחבריהם ומלבינים פניהם, הוא נקרא גם כן "חמס", כמו שנאמר (בראשית ו יג): "כי מלאה הארץ חמס", ואמרו במדרש (בראשית רבה לא ד) שגם הנגזל היה מלא חמס, שהיה מחרף והיה מלא חמס דברים. כלומר, כאשר הוא רע לבריות, אז "יאכל החמס" בעולם הזה, כמו שנאמר (ישעיהו ג יא): "אוי לרשע רע, כי גמול ידיו יעשה לו". ואמר "ונפש בוגדים" לומר שעיקר חמס דברים תאכל הנפש, שהוא בעולם הבא, וכאן יאכל מעט מפירותיהם.
- פרשנות מודרנית:
תרגום מצודות: מפירות דברי התורה ישבע טוב בעולם הזה והקרן שמורה לעולם הבא; ונפש בוגדים תשבע גמול החמס.
תרגום ויקיטקסט: מהפרי (התבואה - הדיבור) היוצא מפיו של כל איש, ראוי לבחור ולאכול רק את הדיבור הטוב; אולם נפשם (רצונם) של הבוגדים הוא חמס (קלקול והשחתה), ולכן הם בוחרים מפרי פי הזולת רק דברים רעים הגורמים סכסוכים ובזיונות.
בהמשך דף זה מופיעים ביאורים ופרשנויות של עורכי ויקיטקסט, שאינם בהכרח מייצגים את הפרשנות המסורתית.
ביאורים מסורתיים לטקסט ניתן למצוא בקטגוריה:משלי יג ב.
דקויות
1. הניגוד בפסוק הוא בין טוב (שמשמעו "דבר טוב") לבין חמס (שמשמעו "דברי חמס", דברים מקולקלים ומושחתים):
- מפרי פי איש - מדבריו של אדם, הנמשלים לפירות - צריך לאכול טוב - צריך לבחור את הדברים הטובים ולהקשיב להם, ולא להקשיב לדברי גנאי ולשון הרע (האות מ מציינת בחירה);
- ונפש בוגדים - הבוגדים חפצים ורוצים בחמס (רש"י, רבי יונה), ולכן הם לוקחים מדבריו של הזולת דווקא את הדברים הרעים. מעבר לכך, לפעמים הם אף מוציאים דברים מהקשרם כדי שיישמעו רעים יותר.
בכל קערת פירות, ישנם פירות טובים ופירות רעים, ואדם הרוצה להישאר בריא צריך לבחור את הפירות הטובים ולזרוק את הרעים. בדיוק אותו הדבר נכון בעולם הדיבורים. כל אדם מדבר דברים טובים ורעים, חכמים וטיפשיים. כשאנחנו מקשיבים לזולת, אנחנו יכולים לבחור להתייחס לדברים הטובים שהוא אומר ולהתעלם מהדברים הרעים; ללמוד ממנו דברי חכמה ולא להקשיב לדברי רכילות: מפרי פי איש יאכל טוב.
אולם יש אנשים הפועלים בדיוק להיפך: השאיפה שלהם היא להדגיש דווקא את הרע. מטרתם היא להשפיל את הדובר ברבים ע"י הוצאת דבריו מהקשרם, וכן לסכסך בין מגזרים שונים ע"י הדגשת דברי הביקורת שהם אומרים זה על זה. הם רוצים בכל נפשם לבחור מכל שיחה דווקא את המשפטים שיגרמו לחמס, קלקול והשחתה: ונפש בוגדים חמס.
פירוש דומה פירש מלבי"ם (פירוש ראשון), אלא שהוא פירש ש"פי איש" הוא משל לחכמה ולמידות האישיות: האיש המשתמש בחכמה לטוב, יבחור מתוכם רק את המידות הטובות, אבל הבוגדים יבחרו מהם רק את המידות המקולקלות.
ניתן לפרש את הניגוד בפסוק גם בדרכים אחרות:
2. הניגוד הוא בין טוב (שמשמעו "איש טוב") לבין בוגדים. לפי זה יש לקרוא (ראו פירוש אבן עזרא, דעת מקרא):
- את הצלע הראשונה: "מפרי פי איש טוב יאכל טוב" או "מפרי פיו יאכל טוב איש טוב" (האות מ מציינת תוצאה);
- ואת הצלע השניה: "ונפש בוגדים תאכל חמס";
כלומר: איש טוב, המדבר דברים טובים, דברי אמת וחסד, יקבל שכר טוב על דיבוריו; אך איש בוגד, המדבר דברי שקר ומרמה, יסבול מהחמס (=הקלקול וההשחתה) שבדבריו (ראו גם פירוש הגר"א, ומלבי"ם פירוש שני).
3. הניגוד הוא בין פה לבין נפש. בין אנשים האומרים בפיהם את מה שצריך להגיד (כגון: דברי תורה וחינוך, או דברי ביקורת על החוטאים), לבין אנשים השומרים בתוך נפשם את הדברים, ומכסים אותם כמו בבגד:
- אנשים המדברים בזמן הנכון, יאכלו פרי טוב, כלומר, ייהנו מהתוצאות החיוביות של דבריהם, אם דבריהם הצליחו להשפיע - מפרי פי איש יאכל טוב;
- ואנשים ששומרים הכל בבטן ואינם מדברים כשצריך לדבר, יגרמו קלקול והשחתה לנפשם - ונפש בוגדים חמס.
לפי זה, ייתכן שהפסוק ממשיך את הפסוק הקודם העוסק בחינוך הילדים: כשהבן חכם ומוכן ללמוד, יש להטיף לו מוסר, לחנך אותו בדברים, וכאשר האב נוהג כך - מפרי פי איש יאכל טוב; אך כאשר אדם בוגד בתפקידו ושומר את דבריו לעצמו, הוא לא יצליח לחנך ויגרום קלקול והשחתה - ונפש בוגדים חמס. "מהפרי (התוצאות) של דברי פי איש, המטיף מוסר לבנו, יאכל האב טוב, כי ירווה נחת מבנו; אולם נפשם של האבות הבוגדים בתפקידם ואינם מחנכים את בניהם, תסבול חמס (קלקול והשחתה)."
- אולם, התואר בוגדים הוא תואר קשה השמור בדרך-כלל לרשעים, וקשה לומר שהוא מכוון לאבות ה"בוגדים" בתפקידם.
ויש מפרשים ששני הניגודים הללו קיימים: האיש הטוב, שיש לו מחשבות טובות, אומר אותן בגלוי בפיו, וכך מצליח לממש את תוכניותיו ונהנה מהתוצאות החיוביות של דבריו; אך הבוגד מסתיר את מזימותיו, ובסופו של דבר פוגע בעצמו: "ולא זכר פיהם, כי הם מעלימים כוונתם" (רלב"ג).
נפש
1. נפש = רצון: הבוגדים רוצים ובוחרים בחמס (רש"י, רבי יונה).
2. נפש = נשמה: נשמת הבוגדים תשבע גמול החמס בעולם הבא (מצודות).
3. נפש = גרון (כמו (תהלים סט ב): "הוֹשִׁיעֵנִי אֱלֹהִים כִּי בָאוּ מַיִם עַד נָפֶשׁ"), בהקבלה אל פי: גרונם של הבוגדים יתמלא בחמס (ע"פ ד"ר נילי סמט).
הקבלות
הביטוי מפרי פי איש נזכר בשני פסוקים נוספים, וניתן לפרשו על סוגים שונים של דיבורים טובים, לפי ההקשר:
(משלי יב יג): "בְּפֶשַׁע שְׂפָתַיִם מוֹקֵשׁ רָע, וַיֵּצֵא מִצָּרָה צַדִּיק. מִפְּרִי פִי אִישׁ יִשְׂבַּע טוֹב, וּגְמוּל יְדֵי אָדָם ישוב[יָשִׁיב] לוֹ" - דברים שהצדיק אומר לרעהו כדי לשכנע אותו לעשות מעשים טובים*.
(משלי יח יט): "אָח נִפְשָׁע מִקִּרְיַת עֹז, ומדונים[וּמִדְיָנִים] כִּבְרִיחַ אַרְמוֹן; מִפְּרִי פִי אִישׁ תִּשְׂבַּע בִּטְנוֹ, תְּבוּאַת שְׂפָתָיו יִשְׂבָּע" - דברי פיוס והשכנת שלום בין אחים*.
קישורים
פסוק זה באתרים אחרים: הכתר • על התורה • Sefaria • תא שמע • אתנ"כתא • סנונית • שיתופתא
דפים בקטגוריה "משלי יג ב"
קטגוריה זו מכילה את 8 הדפים המוצגים להלן, ומכילה בסך־הכול 8 דפים.